ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/419/18

провадження № 22-ц/4809/408/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Карпенко О.Л.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2, представник адвокат ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5, представник адвокат ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року у складі судді: Шепетька В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), скасування його державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), скасування його державної реєстрації.

Представником позивача у травні 2018 року подано до суду письмову заяву про забезпечення позову, а саме:

- внесення заборони на вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40 (земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0175, площею 5,5443 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області).

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову та внесено заборону на вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40, земельна ділянка із кадастровим номером :02:002:0175, площею 5,5443 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Крім того, заява подана до суду 15.05.2018 р., а позов забезпечено ухвалою суду 11.05.2018 р. Суд повинен був розглянути заяву у відкритому судовому засіданні, з викликом сторін. В оскаржуваній ухвалі не зазначено конкретних обставин на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача. Вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із позовними вимогами. До того ж ці заходи за змістом є тотожними заявленим вимогам, але при цьому спір не вирішується по суті. Можливість застосування такого виду забезпечення позову прямо не передбачена ч. 1 ст. 150 ЦПК. Оскаржувана ухвала не відповідає вимогам встановленим до виконавчого документа, хоча вона була виконана через декілька днів після її постановлення, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не подано.

Апеляційне провадження відкрито 05 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, повідомлені про час та місце розгляду справи (т. 2 а.с. 60-61). Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.82-84).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та є тимчасовим обмеженням. Його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки невжиття процесуальних дій в даному випадку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Із змісту позовної заяви виходить, що на момент розпаювання земель КСП ім. Горького Новоукраїнського району мати позивача, ОСОБА_7 була його членом і на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР :02:00:079 набула право власності на земельну ділянку № 079, площею 5,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району.

Після смерті матері, ОСОБА_1 успадкувала вищевказану земельну ділянку.

В лютому 2018 року вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської РДА та дізналась, що 08 травня 2015 року, в результаті укладеного договору міни, право власності на належну їй землю перейшло до ОСОБА_2

Проте, вказує про недійсність правочину як такого що укладений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів та суперечать вимогам закону.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру позивачу стало відомо, що 27 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), предметом якого є земельна ділянка, що належала ОСОБА_1.

Даний правочин також суперечить вимогам закону, оскільки право власності у ОСОБА_2 виникло на підставі незаконного договору міни, що свідчить також й про недійсність договору емфітевзису, укладеного між відповідачами.

На думку сторони, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем, встановивши загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності забезпечення позову шляхом внесення заборони на вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При вжитті процесуальних дій, судом обґрунтовано враховано як зміст вимог, так і співмірність заходів із заявленими вимогами, вид забезпечення позову, дані про відповідачів, а також що їх застосування не порушує інтереси інших осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 є захист права шляхом визнання недійсним договору міни та емфітевзису та застосування наслідків недійсності правочинів.

Враховуючи наявність у державного реєстратора широких повноважень відносно реєстрації речових прав, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваних правочинів та перебуває у володінні ОСОБА_2 може бути зареєстровано будь-яке інше речове право, в тому числі договори оренди або емфітевзису.

Перереєстрація прав на спірну ділянку, у той час коли судом вирішується спір про недійсність існуючих договорів, значно ускладнить виконання судового рішення, в разі задоволення позову, а відтак й порушить права позивача.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову з метою гарантування реальної можливості захистити права ОСОБА_1 у разі задоволення її позовних вимог.

Вжитий судом спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та таким, що належним чином забезпечить виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи відповідача права володіння майном. Внаслідок забезпечення позову права обмежуються лише в частині розпорядження земельною ділянкою, яке потребує державної реєстрації. Інші правомочності володільця ухвалою суду не обмежуються.

Суд апеляційною інстанції оцінює законність судової ухвали з огляду на час її постановлення. Хоча справа розглянута по суті і постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, оспорювані правочини визнані недійсними (т. 1 а.с.244-248).

Посилання на те, що ухвала про забезпечення позову постановлена до подання відповідної заяви, судом не приймаються до уваги. Дана обставина спростовується матеріалами справи і розцінюється як описка в заяві про забезпечення позову.

Дійсно вказана заява датована 15 травня 2018 року. Разом з тим, згідно довідки складеної секретарем Корольовою Ю. Г., судове засідання відбулося 11 травня 2018 року, в довідці зазначено, що представник позивача подала заяву. В цей же день судом постановлено ухвалу про забезпечення позову та ухвалено судове рішення по суті позовних вимог.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме при її подачі не сплачено судовий збір, також не враховуються судом.

Невідповідність заяви положенням ст. 151 ЦПК України, згідно ч.9 ст. 153 ЦПК України, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги про забезпечення позову.

Крім того, ОСОБА_1 усунуто вказаний недолік та надано в суд апеляційної інстанції квитанцію про сплату судового збору (т. 2 а.с. 81).

Інші доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам до виконавчого документа, висновків суду не спростовують.

До апеляційної скарги не долучено доказів того, що в справі існують обставини для обовязкового застосування судом зустрічного забезпечення відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про забезпечення позову з додержанням вимог закону. В межах доводів та вимог апеляційної скарги підстав для її скасування та відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову не встановлено.

Постановляючи ухвалу, судом вірно застосовані норми процесуального законодавства, з врахуванням розяснень касаційної інстанції. Суд виходив з оцінки обґрунтованості доводів позивача на час розгляду заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви. Забезпечена збалансованість інтересів сторін, наявності звязку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття відповідних заходів.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 22.12. 2018 р.

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді О.Л. Карпенко

ОСОБА_8