Номер провадження: 22-ц/785/646/18
Номер справи місцевого суду: 496/2594/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м. Одеса

Справа № 496/2594/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_4, 2) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_6,на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Дранікова С.М. 23 жовтня 2017 року,

встановив:

У червні 2016 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № ODB0GK01420438 від 29.08.2007 р. у розмірі - 40 740,30 доларів США, що за курсом 24,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.07.2016 р., складає - 1 012 398, 69 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 19 209,30 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом -18 669,85 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 861,24 доларів США.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 29.08.2007 р. між нимта ОСОБА_4 був укладено кредитний договір № ODB0GK01420438, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі - 20 000,0 дол. США, зі сплатою - 10,08% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 29.08.2022 р..

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 29.08.2007 р. було укладено договір іпотеки №2-4926, згідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а сааме - будинок, загальною площею - 51,10 кв. м., який розташований в АДРЕСА_1.

Згідно з договором поруки №0438/Р2, укладеним 29.08.2007 р. між Банком та ОСОБА_5, останній поручився за виконання позичальником обов'язків за кредитним договором, заключним між позивачем та відповідачем.

Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, відповідно до цього договору, надав ОСОБА_4 кредит в сумі - 23 375,00 дол. США, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, відповідачі ОСОБА_4 за кредитним договором, а ОСОБА_5 за договором поруки свої зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим станом на 12.07.2016 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 2 3 - зворотна сторона).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2017 р. в задоволенні вищезазначеного позову Банку повністю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 29.08.2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ODB0GK01420438, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі - 20 000,0 доларів США, зі сплатою - 10,08% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 29.08.2022 р..

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 29.08.2007 р. укладено договір іпотеки №2-4926, згідно якого ОСОБА_4 надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: - будинок, загальною площею - 51,10 кв. м., розташований в АДРЕСА_1.

Згідно з договором поруки № 0438/Р2, укладеним 29.08.2007 р. між Банком та ОСОБА_5, останній поручився за виконання позичальником обов'язків за кредитним договором, солідарно у повному обсязі.

Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Надав ОСОБА_4 кредит в сумі - 23 375,00 доларів США.

ОСОБА_4 за кредитним договором, а ОСОБА_5 за договором поруки свої зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим 29.08.2012 р. Банком було подано позов, в якому останній просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ODB0GK01420438 від 29.08.2007 р. у розмірі - 32 702,19 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 261 388,48 грн., звернути стягнення на будинок, загальною площею - 51,10 кв. м., та земельну ділянку, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування , з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.12.2012 р. позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" були задоволені в повному обсязі. Рішення вступило в закону силу 21.12.2012 р..

Після набрання рішенням законної сили вказаний предмет іпотеки було описано та передано Банку в рахунок погашення заборгованості, про що було укладено акт, який знаходиться в головному офісі Одеської філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Таким чином з моменту звернення майна ОСОБА_4 вона виконала свої зобов'язання перед кредитором.

Крім того, відповідно до листа від Банку до позивача від 10.08.2016 р. кредитор переоформив на себе право власності на житловий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Банк у позовній заяві не надав доказів, що поручителем ОСОБА_5 було узгоджено, чи він був повідомлений про підвищення процентної ставки. В договорі поруки дане питання також не узгоджене.

Банком 12.07.2011 р. за вихідним № 30.1.0.0/2-824 було направлено ОСОБА_4 вимога про повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання вказаної вимоги.

Однак поручителя не було повідомлено про суттєву зміну зобов'язань по кредитному договору та не було пред'явлено вимоги по солідарному виконанню зобов'язань з боржником.

Банку необхідно було направити вимогу або подати позовну заяву до поручителя як і до кредитора у 2012 р..

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що в позові ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити (а. с. 82 - 85).

Банкв апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_6, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що ухвалення Біляївським районним судом рішення від 11.12.2012 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки перервало строк позовної давності. По даній справі Банк подав позов без пропуску строку позовної давності. За умовами договору поруки ОСОБА_5 дав згоду на зміну процентної ставки згідно умов кредитного договору. Кредит надано строком до - 29.08.2022 р.. Строк виконання основного зобов'язання ані для позичальника, ані для поручителя не настав. Договором поруки (п. 12) передбачено, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання повернення кредиту. Відповідачі просили відмовити в задоволенні позову у зв'язку з погашенням, як на їх думку, заборгованості, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Суд застосував позовну давність за власної ініціативи.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмового відзиву/заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у як найшвидшому вирішенні спору, освідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням судом першої інстанції підстав відмови у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що попереднім рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.12.2012 р. в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у сумі - 32 709,19 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки. Згідно вказаного рішення суду право власності на предмет іпотеки переоформлено на Банк. Таким чином, з моменту звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_4 виконала свої зобов'язання перед кредитором.

Перевіряючи обставини справи щодо виконання попереднього рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.07.2018 р. було витребувано з Банку детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №ODB0GK01420438 від 29.08.2007 р. станом на 12.07.2016 р. із зазначенням загальної суми заборгованості та її складових частин, з врахуванням погашення заборгованості (повної/часткової) за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, якщо таке відбуло, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.12.2012 р..

Банк вимоги ували апеляційного суду не виконав. Враховуючи, що Банк у позові не посилається на жодні обставини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, невиконання ухвали апеляційного суду, колегія суддів вважає, що Банк недобросовісно здійснює свої процесуальні права, виконує обов'язки щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, подання усіх наявних у нього доказів, наданні суду повних і достовірних пояснень з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (ст. 43 ЦПК України).

Вимога про стягнення суми боргу, не покритого іпотечним майном, має заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з врахуванням вартості іпотечного майна, яка зарахована в погашення заборгованості за кредитом. Вказані обставини апеляційному суду перевірити не вдалося із-за неналежного, недобросовісного виконання процесуальних прав та обов'язків Банком.

Відповідно до витребуваної апеляційним судом і оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 1506/4411/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРВАТБАНК» до ОСОБА_7 про звернення стягнення, надіславши позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів за його користування тощо у повному обсязі протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги, Банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Після дострокового стягнення заборгованості за кредитом Банк має право тільки на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відповідно до наявного у справі, наданого Банком розрахунку заборгованості, останній просить стягнути відсотки, пеню (а. с. 4 - 7).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв. У позові Банку необхідно відмовити за вищевказаних обставин.

Таким чином, апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, тільки в частині зміни підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності, колегія суддів вважає, що вказані висновки щодо відмови в задоволенні позову необхідно змінити. Відмовити у позові необхідно у зв'язку з недоведеністю позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеси від 23 жовтня 2016 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе