441/1500/18 2/441/780/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.,

за участі секретаря - Цап І.М.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Городоцької районної державної адміністрації, третя особа - Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право приватної власноті на землю, виданий Городоцькою райдержадміністрацією 22.02.2002 на ім»я ОСОБА_3 площею 2.1077 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія НОМЕР_1.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_3, яка мала у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.1077 га, яка розташована на території Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. і складається із земельних ділянок площею 1,8525 га - рілля і 0,2552 га - кормові угіддя. У відведений законом строк, вона як спадкоємець по закону звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, між тим нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки державний акт виданий після смерті спадкодавця.

01.03.2018 ОСОБА_2 вже зверталася до Городоцького райсуду Львівської обл. з позовом про визнання права власності на спадкове майно, однак рішенням суду в задоволені позову їй було відмовлено, оскільки спірний державний акт на право власності на земельну ділянку не міг бути виданий померлій особі.

Крім того, згідно сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія НОМЕР_2, виданих ОСОБА_3 на підставі рішення Городоцької районної ради народних депутатів №84 від 22.04.1996 їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,07 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території смт. Великий Любінь Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.

Наявність двох взаємовиключених правовстановлюючих документів на землю: Державного акта та сертифікату в подальшому унеможливлюють отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що відповідач своїми протиправними діями порушив її право на отримання свідоцтва про право на спадщину та порушив норму ст. 25 ЦК України, а саме: видав акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_3 після її смерті, тобто, після припинення цивільної правоздатності особи. Отже, такий державний акт про право приватної власті на землю слід вважати недійсним.

10.09.2018 провадження у справі відкрито.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просив позов ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідач - Городоцька районна державна адміністрація Львівської області в судове засідання не з»явився, подали на адресу суду листа від 17.10.2018 року № 26-с у якому визнають позовну заяву ОСОБА_2 обгрунтованою та підставною, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. З огляду на що, просили справу розглянути за відсутності представника райдержадміністрації а позов задовольнити (а.с.28)

Третя особа у справі - представник Великолюбінської селищної ради до суду не з«явився, 28.12.2018 подав заяву про розгляд справи без участі третьої особи, заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не висловив (а.с.45)

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Статтею 25 Цивільного кодексу України визначено, що здатність мати цивільні права та обов»язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Тобто смерть фізичної особи є юридичним фактом припинення правоздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 25.08.1992 року, серія НОМЕР_3, актовий запис № 57 (а.с.6)

Позивач ОСОБА_2 являється дочкою померлої ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7) серія НОМЕР_4 від 13.05.1948.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно складалося із земельної ділянки розміром 2,1077 гектарів в межах згідно з планом, переданої спадкодавцю у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 22.02.2002 року №92 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області і складається із земельних ділянок площею 1,8525 га - рілля і 0,2552 га - кормові угіддя, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 25.02.2002. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №749. Цей факт підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.10-16, 34-36)

Із сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія НОМЕР_2 вбачається, що, ОСОБА_3 на підставі рішення Городоцької районної ради народних депутатів №84 від 22.04.1996 також отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,07 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території смт. Великий Любінь Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства (а.с.8-9)

Згідно копії рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01.03.2018 (а.с.37-39) видно, що позивач вже зверталася з позовом до Городоцької районної державної адміністрації про визнання за нею права власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері, однак в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено з тих підстав, що Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 такий виданий 25.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002 на ім»я ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто після смерті спадкодавця. ОСОБА_3 померла ще задовго до часу прийняття рішення Городоцької районної ради народних депутатів №84 від 22.04.1996 про розробку проекту роздержавлення колективних агроформувань, а отже не вчинила і не могла вчинити увесь обсяг дій для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таке унеможливлює отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку».

З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення ст. 25 ЦК України під час видачі вказаного акта на право приватної власності на землю, такі підлягають до задоволення.

Суд залишає судовий збір за позивачем, оскільки про таке просив представник позивача.

Керуючись ст. 25 ЦК України, ст. 116, 126 ЗК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76, , 258-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 25.02.2002 року, виданий громадянці ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 22.02.2002 року за №92.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено «09» січня 2018р.

СуддяН. І. Яворська