Справа № 160/383/18
Провадження № 2/160/200/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

17 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він, ОСОБА_1, є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На даний час у його квартирі зареєстровані, однак не проживають тривалий час колишня співмешканка - ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4. Зазначені особи з травня 2017 року проживають без реєстрації за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Зазначає, що у квартирі відсутнє майно, яке б належало відповідачам, майнового спору між ними не має. Угоди про порядок користування майном між сторонами не укладалось, оплата комунальних послуг проводилась ним.

Реєстрація відповідачів у його квартирі впливає на розмір субсидії, яку він може отримувати за законом. Добровільно вирішити питання про зняття відповідачів з реєстрації позивачу не вдалося.

На підставі ст.ст. 71,72 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 22.08.2018 року подала відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує повністю, просить відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що з серпня 2007 року по червень 2015 року вони із позивачем перебували в шлюбі. Від шлюбу народилася спільна дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Ще до реєстрації шлюбу, за згодою ОСОБА_1, вона зареєструвала своє місце проживання у його квартирі. Тривалий час вони вели спільне господарство та проживали разом у спірному житловому приміщенні. Однак, з 2015 року позивач почав вчиняти відносно неї насильство, завдавати тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, намагався в судовому порядку виселити із належного йому житлового приміщення, однак, рішенням суду у задоволенні його позову було відмовлено. Через постійні конфлікти та протиправну поведінку позивача, задля збереження власного здоров'я та здоров'я їх спільної дочки, в квітні 2017 року відповідач, проти власної волі, була змушена залишити зареєстроване місце проживання та шукати інше житло. На даний час проживає із дочкою ОСОБА_5, а також сином - ОСОБА_4 у будинку її старшого сина - ОСОБА_6 в АДРЕСА_2. Зазначає, що у спірній квартирі залишились її особисті речі та інше належне їй майно. Заперечує, що втратила право користування житловим приміщенням, адже не проживає у квартирі позивача з поважних причин, іншого власного житла для проживання не має.

Крім того, зазначає, що позивач безпідставно посилається на норми ст.ст.71,72 ЖК УРСР, адже до правовідносин, що виникли між ними, застосуванню підлягають правові норми, передбачені главою 32 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти позову повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні та в ході судового розгляду позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що тривалий час не проживає у квартирі позивача, отже, не заперечує щодо зняття його з реєстрації в даному житловому приміщенні.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача ОСОБА_2, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1995 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36937754 від 29 квітня 2015 року (а.с. 8,9).

В період з 03.08.2007 року по 23 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі, заочним рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 12 червня 2015 року шлюб ними розірвано (а.с.11,12).

Із довідки Привітненської сільської ради Локачинського району Волинської області № 665 від 03 липня 2017 року та акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї гр. ОСОБА_1 вбачається, що за місцем проживання останнього в АДРЕСА_1 зареєстровані, окрім нього, його співмешканка ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_5 та син співмешканки - ОСОБА_4, які за місцем реєстрації не проживають (а.с.6,7).

Факт того, що вказані особи не проживають за місцем реєстрації з 22 квітня 2017 року встановлено в ході судового розгляду, стверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сторонами не заперечується.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, разом із ОСОБА_5 на даний час проживають в АДРЕСА_2 в житловому будинку, що належить ОСОБА_6, що підтверджується характеристикою Привітненської сільської ради та витягом з погосподарської книги № 4 за 2018 рік (а.с.32, 33).

Згідно із ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст. 64 ЖК УРСР).

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зміст цієї статті свідчить, що член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом у разі його відсутності по місцю проживання понад один рік без поважних причин.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, іхніх представників.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно понад один рік не проживав за місцем реєстрації та не має наміру там проживати, а тому позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою в АДРЕСА_1, відповідача ОСОБА_2, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі, належній позивачу, за згодою останнього, як член сім'ї позивача, адже вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Угоди щодо порядку користування житловим приміщенням між сторонами укладено не було.

Після розірвання шлюбу, починаючи з 2015 року, між ними виникли напружені відносини, що супроводжувались конфліктними ситуаціями, неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів з приводу нанесення тілесних ушкоджень, тощо, що підтверджується інформацією Локачинського відділення поліції Горохівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області від 17 серпня 2018 року та від 19 жовтня 2018 року (а.с.34,47-48). Зазначені обставини встановлені також рішенням Локачинського районного суду від 11 грудня 2015 року, що набрало законної сили, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житла відмовлено повністю (а.с.29-31).

Твердження позивача про нанесення йому відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень 22 квітня 2017 року, після чого остання залишила своє місце проживання та реєстрації, не підтверджене належними доказами, адже вину останньої у вчиненні протиправних дій не доведено, кримінальне провадження по даному факту у справі за ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правоопрушення, а з висновку судово-медичної експертизи за № 38 від 18 травня 2017 року вбачається, що отримані позивачем в той день тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту (а.с.64-66). Свідок ОСОБА_7 пояснила, що безпосередньо конфлікту між сторонами в той день не бачила.

Неодноразові звернення до поліції та таку поведінку позивача відповідач ОСОБА_2 пояснює тим, що останній перебуває на обліку у лікаря-психіатра, що стверджується листом Локачинської центральної районної лікарні № 1345/1-3 від 30.11.2018 року (а.с.78).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 залишила своє місце проживання у зв'язку з конфліктними відносинами з позивачем, неодноразовим нанесенням їй тілесних ушкоджень останнім, створенням нетерпимих умов для спільного проживання у зв'язку з перебуванням у відносинах з іншою жінкою. Свідки також зазначили, що ОСОБА_2 не має власного житла для проживання.

Отже, позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин. Такі обставини зумовлені конфліктними відносинами, що виникли між сторонами, а тому є поважними причинами відсутності її за місцем реєстрації. Відповідач не втратила інтересу до житла, стверджує, що там знаходяться її речі та нею вкладено кошти та працю в облаштування квартири за час спільного проживання із позивачем.

Згідно із ч.4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

А тому ОСОБА_2 не може вважатися такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, застосуванню у даних правовідносинах підлягають норми ст.405 ЦК України, а не ст.ст.71,72 ЖК УРСР, на які посилається позивач, та які регулюють правовідносини , пов'язані з користуванням жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. В даному випадку квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Враховуючи наведені обставини, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

На підставі ч.6 ст. 141, ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 352,40 грн. у зв'язку з визнанням ним позову до початку розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 82, 141, 142, ч.6 ст. 259, ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, cт.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 391, 405 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, в користь держави 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору на р/р 6001, отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030106.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Т.О. Кідиба