Справа № 310/9440/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Артьоменко Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2005 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2018 року, договору купівлі-продажу квартири вона є власником квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Після укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_1 (колишній власник ? частки квартири) з місця реєстрації не знявся, продовжує бути зареєстрованим у даній квартирі, проте проживає в Російській Федерації. Оскільки відповідач, вже не будучи власником вказаної квартири або її частки, досі зареєстрований в квартирі, чим перешкоджає їй як співвласнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Тому просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою № 9 по вул. Франка, буд. 26 в м. Бердянськ Запорізької області.

Позивачка ОСОБА_1 до початку підготовчого засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (довіреність 02АА № 4296397 від 24.11.2017 року) до початку підготовчого засідання надав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2005 року належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.4)

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2018 року ОСОБА_1 стала спадкоємцем 1/2частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.5-6).

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.10.2018 р. приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, продавець ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_3, продав та передав у власність, а покупець ОСОБА_1 купила та прийняла у власність ? частку двокімнатної квартири № 9, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вул. Франка, 26 (а.с.8-9). Право власності на 1/4 частку зазначеної квартири зареєстровано за позивачкою в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.10.2018р. (а.с. 10).

Згідно довідки від 21.11.2018 року ОСОБА_1 й надалі зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сімї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сімї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є попереднім співвласником спірної квартири, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Крім того суд враховує заяву представника відповідача про визнання позову.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належними йому на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 9 в будинку №26 по вулиці Франка в м. Бердянську Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_5