П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Київ

Справа №757/22970/18-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідачі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк»,

третя особа Приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович

Справа №757/22970/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/5375/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТузовоїВладислави Олександрівни, яка діє на підставі ордеру в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк», третя особа приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року представник ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом доПАТ КБ «Приват банк», третя особа приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовом представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подано заяву про забезпечення позову по вищевказаній справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р.О. 31 жовтня 2017 року за № 17628 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, що здійснюється Олександрівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області в межах виконавчого провадження № 55536142 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2018 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 22 березня 2018 року.

Заяву обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швець Р.О. було винесено вказаний виконавчий напис, щодо звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором, який перебуває на виконанні у Олександрівського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області (виконавче провадження № 55536142). Як вже було вказано, не погоджуючись із зверненням стягнення грошових коштів з відрахуванням із заробітної плати у розмірі 20%, стороною позивача було подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з огляду на порушення під час його вчинення ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Позивачем від адміністрації Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» стало відомо про існування виконавчого напису (зареєстрованого в реєстрі за № 17628).

Разом з тим, 29 березня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо про винесення постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2018 року по ВП №55536142 та постанови від 22.03.2018 якою звернуто стягнення у розмірі 20% заробітку (доходу) щомісячно, до виплати загальної суми боргу 650646,99 грн. Отже, на даний час держаним виконавцем ОСОБА_8 вчиняються дії, щодо звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про забезпечення позову - задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису вчиненим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р.О. 31 жовтня 2017 року за № 17628 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, що здійснюється Олександрівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області в межах виконавчого провадження № 55536142 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2018 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 22 березня 2018 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представником АТ КБ«Приват-Банк» Тузовою В.О. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не обґрунтував, які саме існують обставини, що свідчили б про перешкоди які можуть виникнути щодо виконання рішення суду.

Крім того, суд прийняв недоведену позицію позивача про начебто існування ризику безпідставного стягнення начебто існування загрози та ускладнення ефективного захисту прав, хоча у процесуальних правах позивач необмежений.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 просив в суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суд залишити без змін, посилаючись на законність та обгрнутованість оскаржуваної ухвали.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Апеляційний суд в складі колегії суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши їм можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того що, предметом спору є оскарження виконавчого документа, на підставі якого здійснюється звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2, а невжиття заходів забезпечення позову у формі зупинення такого стягнення може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відхиляються судом, як безпідставні та такі, такі що не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТузовоїВладислави Олександрівни, яка діє на підставі ордеру в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна