ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 718/725/15

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипка С.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючий у І-й інстанції Масюк Л.О.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» у квітні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 27 березня 2008 року ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» уклали кредитний договір №014/05/628/1, згідно з яким банк зобовязався надати останньому кредит у сумі 500 000 дол. США зі сплатою 13,25% річних та разової комісії 0,99% від розміру кредиту, при цьому розмір першого траншу становив 200 000 дол. США, другого траншу 200 000 дол. США, третього - 100 000 дол. США.

Відповідно до умов Договору ОСОБА_3 зобовязувався в порядку та на умовах договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та додатковими угодами.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

______________________________________________________________________________________________

Провадження №22-ц/822/22/18 Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_3 виникла заборгованість у сумі 40 979, 64 дол. США, з яких: 27 323,37 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 13 656,27 дол. США - заборгованість по відсоткам, а також пеня в розмірі 1 416 331,22 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/05/628/1 від 27 березня 2008 року в сумі 40 979, 64 дол. США, з яких: 27 323,37 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 13 656,27 дол. США заборгованість по відсоткам, а також пеню в розмірі 1 416 331,22 грн., та судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/05/628/1 від 27 березня 2008 року в розмірі 40 979, 64 дол. США, з яких: 27 323, 37 дол. США борг по тілу кредиту, 13 656,27 дол. США борг по відсотках, та пеню у розмірі 1 416 311,22 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення пені у розмірі 1 416 311,22 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що стягнута сума пені становить 131.27 % від суми заборгованості. Враховуючи, що даний кредит надано на споживчі цілі, відтак його слід розцінювати як споживчий кредит, а тому на нього поширюється обмеження законодавства про захист споживачів. Отже, стягнення пені в зазначеному розмірі суперечить позиції Конституційного суду України та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також судом першої інстанції необґрунтовано не враховано висновок експерта в частині урахування спеціального строку позовної давності для неустойки.

На апеляційну скаргу АТ «ОСОБА_4 Аваль» подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, рішення суду переглядається в частині стягнення пені, в іншій частині дане рішення суду не оскаржується.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з порушенням умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість у розмірі 40 979,64 дол. США, а сума пені становить 1 416 331, 22 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 014/05/628, за умови якої банк надав позичальнику кредит в розмірі 500 000 дол. США терміном до 26 березня 2015 року. В рамках даного договору сторони домовились, що кредитні кошти надаються на умовах забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п. 4 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, на кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, у звязку з неповерненням ОСОБА_3 кредиту у нього виникла заборгованість у сумі 40 979, 64 дол. США, з яких 27 323,37 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 13 656,27 заборгованість по відсоткам, а також пеня в розмірі 1 416 331,22 грн.

У даній справі призначалась судово-економічна експертиза по матеріалах цивільної справи №718/725/15-ц. Відповідно до висновку № 3485 судово-економічної експертизи від 31 липня 2017 року, дослідженням поданих документів встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» від 05 травня 2017 року відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором №014/05/628/1 від 27 березня 2008 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції вимог ст. 258 ЦК України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

У частині третій статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення змісту частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави беззаперечного висновку, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність не підлягає застосуванню судом.

З огляду на викладене, у цій нормі права встановлено певні суб'єктивні межі застосування позовної давності: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Тобто, позовна давність як загальна, так і спеціальна, є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні.

Отже, без вчинення і подання суду заяви сторони у спорі ані загальна, ані спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість такого її застосування пов'язана лише з наявністю відповідної заяви.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

У матеріалах цивільної справи відсутня заява ОСОБА_3 про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення пені, яка була б подана згідно з вимогами частини третьої статті 267 ЦК України.

Разом з тим, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

В п. 1.9.1 Кредитного договору №014/05/628/1 від 27 березня 2008 року зазначено, що незважаючи на інші положення цього договору, ОСОБА_4 має право вимагати дострокове виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.8-2.3.13, п.п.1.4.1 та ст.3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі-Вимога). При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2014 року на адресу ОСОБА_3 позивачем направлено претензію-вимогу, відповідно до якої позивач вимагав від позичальника протягом тридцяти днів погасити всю суму простроченої заборгованості. В разі невиконання заявленої претензії, банк звернеться до суду за захистом своїх порушених прав (Т. 1 а.с.31).

Зазначена вимога отримана ОСОБА_3 17 жовтня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Т.1 а.с. 31 зворот).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

За частиною 1 ст.1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналіз змісту ст. 1048 ЦК України дає підстави для висновку, що нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону.

Наведені висновки кореспондуються із положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України, згідно з якою якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання

За змістом ст.ст. 546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов'язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов'язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Такий правовий висновок ОСОБА_5 Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де ОСОБА_5 вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором відсотки та пеню лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків та пені є безпідставним.

Враховуючи те, що позивачем заявлена вимога про стягнення пені у гривневому еквіваленті, зазначену суму необхідно розрахувати шляхомпереведення за кожен день нарахованої пені в іноземній валюти у гривневий еквівалент за курсом НБУ.

За таких обставин, з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором станом на 05 травня 2017 року вбачається, що сума пені на момент звернення до суду з позовом становить 6 008,13 дол. США, що в еквіваленті - 112 781, 49 грн, яка підлягає стягненню на користь банку.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним збільшенням позовних вимог в частині нарахованої пені за період розгляду справи, оскільки строк дії кредитного договору був припинений і позивач був позбавлений можливості нарахувати пені поза межами строку дії кредитного договору.

Відповідно до частин 1, 10 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В суді першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 16 396,92 грн. Позовні вимоги задоволені на 46%. Отже, з ОСОБА_3 на користь АТ «ОСОБА_4 Аваль» підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 7 542.58 грн.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив 37 348,46 грн. судового збору. Вимоги апеляційної скарги задоволено на 54%. Отже, з АТ «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 20 168,16 грн.

За таких обставин, розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12 625,58 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та зміни рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2018 року в частині стягнення пені.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2018 року в частині стягнення пені змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» за кредитним договором № 014/05/628 від 27 березня 2008 року пеню в розмірі 112 781 гривню 49 копійок.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 12 625 гривень 58 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 26 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

ОСОБА_6