ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 2018/6-343/11

провадження № № 22-ц/818/599/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1,

заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2018 року (в складі судді Губської Я.В.),

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 26.09.2011 року ухвалено солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 24894,66 доларів США та 6227,97 грн. з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк», звернуто стягнення на предмет застави за договором застави майна № 65/2008 МК-3. На підставі вказаного рішення третейського суду Київським районним судом м. Харкова (ухвала від 24.01.2013 року) 30 січня 2013 року видано виконавчий лист № 2018/6-317/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 65/2008-МК від 23.07.2008 року, станом на 01.07.2011 року, в розмірі: 24894,66 доларів США та 6227,97 грн. яка складається з наступного: - залишок кредиту 24573,01 доларів США; - залишок нарахованих та несплачених процентів - 321,65 доларів США; - штраф - 6227,97 грн., зі строком предявлення до 24.01.2014 року. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у редакції від 18.01.2013 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2016 року, винесеною державним виконавцем Дзержинського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області виконавчий лист № 2018/6-317/11, повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статт 47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, вважала, що з дня повернення виконавчого листа - 23.03.2016 року починає відраховуватись строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, який дорівнює одному року та збігає 23.03.2017 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи виконавчого провадження № 55409880, заява про відкриття виконавчого провадження (пред'явлення до виконання) на підставі виконавчого листа 2018/6-317/11 була подана представником стягувача 18.12.2017 року.

Посилаючись на вимоги статтю 432 ЦПК України, статті 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року, «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» просить визнати виконавчий лист № 2018/6-317/11, виданий 30.01.2013 року Київським районним судом м. Харкова, таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягував пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримував, посилаючись на доводи заяви, викладені письмово, просив її задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «Мегабанк» в судовому засіданні проти задоволенні заяви заперечував, надавши відзив на заяву.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не подали.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2018 року в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 по справі № 2018/6-343/11 про визнання виконавчого документа виконавчого листа № 2018/6-317/11, виданого 30.01.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором № 65/2008-МК-USD від 23.07.2008 року, станом на 01.07.2011 року в розмірі 24894,66 доларів США та 6227,97 грн., яка складається з наступного: - залишок кредиту 24573,01 доларів США; - залишок нарахованих та несплачених процентів - 321,65 доларів США; - штраф 6227,97 грн. таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погодившись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 18.12.2017 рік строк предявлення виконавчого листа 2018/6-317/11 збіг.

Апелянт вказує, що положення ЗУ від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в частині строків пред'явлення виконавчих документів до виконання, визначених у частині 1 статті 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невідємно повязуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року в п. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку предявлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05.10.2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02.06.2016 року.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, згідно рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 26.09.2011 року стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 24894,66 доларів США та 6227,97 грн. з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк», звернуто стягнення на предмет застави за договором застави майна № 65/2008 МК-3.

На підставі вказаного рішення третейського суду Київським районним судом м. Харкова винесена ухвала від 24.01.2013 року про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 26.09.2011 року. Строк предявлення виконавчого листа до виконання встановлений у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на той час, а саме 1 рік до 24.01.2014 року.

Згідно матеріалів справи 30.01.2013 року видано виконавчий лист № 2018/6-317/11 на підставі ухвали суду від 24.01.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 65/2008-МК від 23.07.2008 року, станом на 01.07.2011 року, в розмірі: 24894,66 доларів США та 6227,97 грн., яка складається з наступного: - залишок кредиту 24573,01 доларів США; - залишок нарахованих та несплачених процентів - 321,65 доларів США; - штраф - 6227,97 грн.

У виконавчому листі, згідно діючого на той час Закону України «Про виконавче провадження», зазначено строк предявлення до виконання до 24.01.2014 року (а.с.86).

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання, зокрема, протягом року, якщо інше не передбачено законом.

В даному виконавчому листі також є відмітка про те, що 23.03.2016 року виконавчий документ повернуто на підставі п.7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.ч. 2,3ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року(чинного на час предявлення листів до виконання) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно з ч. 5ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 рокуповернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

05.10.2016 року набув чинностіЗакон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність (крім статті 4).

Частиною 1ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 встановлено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років.

Пунктом 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону від 02.06.2016 встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, з дня повернення виконавчого листа 23.03.2016 року відраховується строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, визначений у Законі України «Про виконавче провадження» №1404-VIIIвід 02.06.2016 та який дорівнює 3 роки та закінчується 23.03.2019 року.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області від 19.12.2017 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2018/6-317/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 65/2008-МК від 23.07.2008 року, станом на 01.07.2011 року, в розмірі: 24894,66 доларів США та 6227,97 грн., яка складається з наступного: - залишок кредиту 24573,01 доларів США; - залишок нарахованих та несплачених процентів - 321,65 доларів США; - штраф - 6227,97 грн.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що підстав для повернення виконавчого листа з підстав пропуску строку предявлення його до виконання не було і дана постанова станом на теперішній час не скасована.

Посилання представника заявника на те, що положення пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 не підлягають застосуванню через незворотність дії у часі, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

У п. 2 Рішення Конституційного Суду України у справі N 1-7/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у п. 3 вказаного Рішення зазначено, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 в п. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку предявлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05.10.2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02.06.2016.

Посилання заявника на застосування вимог, які викладені у рішенні Конституційного Суду України від 05.04.2001 року за №3-рп/2001 також обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів , оскільки даним рішенням закріплено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII прийнятий 02.06.2016року, набрав чинності 05.10.2016 року, а виконавчий лист № 2018/6-317/11 був повернутий 23.03.2016 року на підставі п.7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» і станом ані на 02.06.2016 року, ані на 05.10.2016 року (момент прийняття та набрання чинності Закону № 1404-VIII) правовідносини, які виникли між сторонами не закінчились.

Судом першої інстанції також обгрунтовано не прийняті посилання представника заявника на постанову ВСУ від 20.01.2016р. у справі № 6-711цс15.

У правовій позиці висловленої ВСУ у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-711цс15 зазначено, що за змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакціїЗакону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)») виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути предявлений до примусового виконання протягомодногороку з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку предявлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)»,який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Однак, вказаний висновок не підтверджує позицію представника заявника, оскільки у висновку чітко вказано, що поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа, оскількипунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону визначено, що строк предявлення до виконання привязується до моменту (дати) видачі листа.

Натомість п. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону від 02.06.2016 встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто без привязки до моменту (строку) видачі виконавчого листа.

Крім того, у цій справі у виконавчому листі №2018/6-317/11 суд не зазначав іншого строку предявлення його до виконання, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону (п. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону від 02.06.2016) і судом не змінювався.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не вбачається, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_7