Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2018 Справа №607/11575/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя після смерті одного з подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя після смерті його дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.07.2016 року на ім»я ОСОБА_2, за реєстром №1566 на ? частку квартири АДРЕСА_2

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.10.1984 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_5, яка після одруження взяла прізвище ОСОБА_5. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син-відповідач у справі ОСОБА_2 У 2003 році позивач та його син змінили прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується рішенням суду від 05.09.2011 року. Під час перебування у шлюбі, його дружина відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року придбала квартиру АДРЕСА_2, яка була зареєстрована на її ім»я. ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина ОСОБА_5 померла. Після смерті ОСОБА_5. відкрилась спадщина на належну їй ? частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. До числа спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 увійшли позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року встановлено факт прийняття сторонами у справі спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 та складалася із вищезазначеного майна. 18.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про поділ спадкового майна відповідно до умов якого позивачу перейшла ? частка квартири АДРЕСА_1 а відповідачу -1/2 частка квартири АДРЕСА_2. 19.07.2016 року сторони нотаріально засвідчили заяву про внесення змін до договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року, відповідно до якої відповідачу переходила ціла частка квартири АДРЕСА_2 На підставі вказаної заяви були внесені відповідні зміни у договір про поділ спадкового майна і 19.07.2016 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №1566 на ? частку квартири АДРЕСА_2. Таким чином, вказана квартира повністю перейшла у власність відповідача. Разом із тим, оскільки квартира АДРЕСА_2 була набута померлою ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя і ? частка даної квартири належить на праві власності позивачу. Відтак, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, увійшла лише належна їй на момент смерті на праві власності ? частка спірної квартири, а не уся квартира і саме ця частка і підлягала поділу між сторонами відповідно до договору про поділ спадкового майна. Постановою державного нотаріуса першої тернопільської державної нотаріальної контори від 02.09.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, а саме на ? частку квартири АДРЕСА_2, оскільки 19.07.2016 року на вказану частку квартири на ім»я відповідача видано свідоцтво право на спадщину за законом. Вказану відмову позивач вважає неправомірною, оскільки відповідно до вимог ст.. 60 СК України майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а у відповідності до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку у спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя. При внесенні змін до договору про поділ спадкового майна нотаріусом не було враховано вказані обставини, в результаті чого відповідач отримав свідоцтво на майно, яке не увійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав відзив на позов. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2016 року за реєстром №1566 на ? частку квартири АДРЕСА_2 було видане йому на підставі укладеного із позивачем договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року, до якого на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 були внесені відповідні виправлення в частині визначення обсягу спадкового майна. На момент підписання (укладення) вказаного договору та підписання заяви про внесення змін сторони визначили, що квартира АДРЕСА_2 увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5. Позивач був обізнаний про те, що своїм волевиявленням він підтвердив той факт, що право власності на цілу квартиру АДРЕСА_2 належало спадкодавцю і перейшло до відповідача, заяви про видачу йому свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя не подавав, чим підтвердив відсутність претензій та фактично заперечив факт набуття права спільної сумісної власності. На даний час позивач не заявляє вимог про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна. Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено факт прийняття сторонами спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 та складається із квартири АДРЕСА_2 та ? частки квартири АДРЕСА_1, а тому в силу вимог ст.. 81 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню. Також вказав, що визначальним у питанні віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя є не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й та обставина, що джерелом його придбання повинні бути спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Водночас позивачем не долучено будь-яких доказів про те за рахунок яких коштів була набута за час шлюбу із ОСОБА_5 спірна квартира, а відтак у справі відсутні докази, які підтверджують той факт, що дане майно дійсно є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали та просять у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори у судове зсідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27.10.1984 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_5», що підтверджується довідкою №724, виданою відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 08.07.2003 року.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1(свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 13.06.2003 року).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим відділом РАГС Тернопільської міської ради 26.02.2000 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Мартюк Л.О. за реєстром №2-2544 на момент смерті ОСОБА_5 їй належала на праві власності квартира АДРЕСА_2, а також ? частка у справі спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 29.07.1993 року бюро приватизації житла Тернопільського відділку залізниці.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року(справа №2-о-125/11) встановлено факт належності ОСОБА_5 правовстановлюючого документу-Свідоцтва про право власності на житло ? спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 видного бюро приватизації Тернопільського відділку залізниці 29 лютого 1993 року на ім»я ОСОБА_5. Також зазначеним рішенням встановлено факт прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_5 та складається із: ? спільної сумісної власності на квартируАДРЕСА_1 та ? спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2

Як вбачається зі змісту рішення до 2003 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носили прізвище «ОСОБА_1».

18.11.2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено додаткове рішення у справі №2-о-125/11, яким встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 та складається з ? спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31239289 від 01.08.2012 року після смерті ОСОБА_5 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №586/2012 за заявами про прийняття спадщини, які надішли 01.08.2012 року від чоловіка померлої ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2

18.07.2013 року між спадкоємцями ОСОБА_5-ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., за реєстром №2-40, відповідно до якого чоловіку померлої ОСОБА_1 перейшла 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 а сину померлої ОСОБА_2-1/2 частка квартири АДРЕСА_2.

На підставі вказаного договору, 18.07.2013 року ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-41 на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5; ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-42 на ? частку квартири АДРЕСА_1.

19.07.2016 року сторони у справі звернулися у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із нотаріально посвідченою заявою за реєстром №1565,1566 відповідно до якої просили внести виправлення у договір про поділ спадкового майна, укладений між ними 18.07.2013 року, а саме: з «сину померлої-ОСОБА_2, переходить 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_2» на «сину померлої-Котик Валентину Володимировичу, переходить ціла частка квартири АДРЕСА_2.

19.07.2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. на ім»я відповідача ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1566 на ? частку квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44509147 від 19.07.2016 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №64147125 від 22.07.2016 року квартира № 8, що розташована за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії МС966868, виданого Тернопільським МВ УМВСУ в Тернопільській області 27.06.2003 року та довідки ТзОВ «Керуча компанія» «Коменерго-Тернопіль « №1351 від 234.07.2012 року ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2. Інші особи, окрім нього у вказаній квартирі зареєстрованими не значаться.

11.09.2009 року позивач зареєстрував шлюбу із ОСОБА_12 і від даного шлюбу у нього народилась донька ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 однак разом із дружиною та малолітньою донькою проживає у АДРЕСА_2

28.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, після смерті одного із подружжя, а саме: ? частку квартири АДРЕСА_2.

Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановської О.І. №3264/02-31 від 02.09.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, а саме: на ? частку квартири АДРЕСА_2, оскільки у зв»язку із видачею свідоцтв про право на спадщину від 18.07.2013 року за реєстровим №2-21 та від 19.07.2016 року за реєстровим №1566 вказана квартира перейшла у власність сина померлої ОСОБА_5-ОСОБА_2

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_5 25.02.1995 року під час перебування у шлюбі із позивачем.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України(надалі-СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В матеріалах справи відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_2 була набута ОСОБА_5. під час шлюбу за особисті кошти, а тому суд приходить до висновку, що вказана квартира належала ОСОБА_5. та її чоловіку ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності і їх частки у праві власності на дане майно були рівними.

У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті-ст.1218 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За приписами ч.1 ст. 1267, ч.1 ст.1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розділив спадщину між ними.

У відповідності до ч.3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами і доповненнями передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні

подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем

відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналізуючи досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить до висновку, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, увійшло лише те майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті на праві приватної власності, тобто належна їй на праві спільної сумісної власності ? частка квартири АДРЕСА_1 та ? частка спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Інша ? частка квартири АДРЕСА_2 на момент смерті ОСОБА_5 належала її чоловіку-позивачу ОСОБА_1, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя, а тому дане майно не підлягало спадкуванню між сторонами після смерті їхньої дружини та матері.

Дані висновки суду повністю узгоджуються із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2011 року, яким встановлено факт прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_5 та складається із: ? спільної сумісної власності на квартиру№1, що розташована у АДРЕСА_1 та ? спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2

Отже, предметом поділу між сторонами відповідно до договору про поділ спадкового майна могло бути виключно те майно, що увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 а саме: ? частка спільної сумісної власності на квартиру№1, що розташована у АДРЕСА_1 та ? частка спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2

Умовами укладеного між сторонами договору про поділ спадкового майна від 18.07.2013 року передбачено, що чоловіку померлої ОСОБА_1 переходить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 а сину померлої ОСОБА_2-1/2 частка квартири АДРЕСА_2, що відповідає наведеним висновкам суду.

Виправлення до вказаного договору, за змістом яких відповідачу перейшла у спадщину ціла частка квартири АДРЕСА_2, на підставі поданої сторонами нотаріальної посвідченої заяви від 19.07.2016 року нотаріусом у встановленому порядку внесені не були.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що відповідачу ОСОБА_2 неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2016 року за реєстром №1566 на ? частку квартири АДРЕСА_2 оскільки, як встановлено судом, 18.07.2013 року відповідачу ОСОБА_2 вже було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром №2-41 на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 Таким чином, 19.07.2016 року відповідачу було видане свідоцтво право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, як частка у спільному майні подружжя та відповідно не підлягала спадкуванню між сторонами у справі після смерті ОСОБА_5

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2011 року, яким встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 та складається з ? спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, оскільки із мотивувальної частини вказаного рішення суду не вбачається, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю померлої ОСОБА_5

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на ім'я ОСОБА_2 19.07.2016 року, за реєстром №1566, на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 як частку в спільному майні подружжя.

Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_2 19.07.2016 року, за реєстром №1566, на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 як частку в спільному майні подружжя.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 проживає: АДРЕСА_3 ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2) 640 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич