Єдиний унікальний номер 243/7036/18 Номер провадження 22-ц/804/318/18

Суддя доповідач: Санікова О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду у м. Бахмуті цивільну справу №243/7036/18

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року

(суддя Воронков Д.В., рішення ухвалено у м. Словянську Донецької області),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться у неї на утриманні. З 01.09.2017 року син ОСОБА_4 навчається у Словянському багатопрофільному регіональному центрі професійної освіти ім. П.Ф. Кривоноса на денному відділенні. Відповідач у добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини всіх доходів.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від його доходів щомісячно, до досягнення дитиною 23 років або до закінчення дитиною навчання; у задоволенні решти вимог позову відмовлено; рішення у частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Додатковим рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та порушення норм процесуального права; наведене в рішенні суду «У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини доходу» не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у судовому засіданні він наголошував на тому, що він одружений, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, розмір його заробітної плати не дозволяє на достатньому рівні утримувати родину у випадку відрахування аліментів, отже у нього відсутня можливість надавати таку допомогу; суд не взяв до уваги обставини, викладені у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; апелянт посилається також на те, що його доводи щодо обставин справи взагалі не відображені у судовому рішенні, що не відповідає ч.2 ст. 263 ЦПК України та положенням, викладеним в пунктах 10, 11, ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 28.08.2018 року залишити без змін, ОСОБА_2 у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, вважаючи, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України. Звертає також увагу на те, що відповідач не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі ? частини його доходів; у судовому засіданні встановлено, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Суд першої інстанції врахував стан здоровя та матеріальне становище відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2018 року визначено наступний склад Апеляційного суду Донецької області для розгляду справи № 243/7036/18: ОСОБА_5 (головуючий суддя), ОСОБА_6, ОСОБА_7

На підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецький апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого було передано зазначену цивільну справу.

З 03 жовтня 2018 року розпочав роботу Донецький апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 року визначено наступний склад Донецького апеляційного суду для розгляду справи №243/7036/18: ОСОБА_8 (головуючий суддя), ОСОБА_9, ОСОБА_10

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року по даній справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року справа призначена до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, що не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тому справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання до досягнення ним 23 років, а тому як передбачено ст. 199 СК України зобовязаний його утримувати, а саме сплачувати щомісячно аліменти у розмірі ? частини його доходів.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 29 листопада 2005 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі 26.07.2000 року у них народився син ОСОБА_3.

Згідно довідки № 291 від 06.06.2018 року Словянського багатопрофільного регіонального центру професійної освіти ім. П.Ф. Кривоноса ОСОБА_3 є студентом денного відділення з терміном навчання 01.09.2017-30.06.2019 роки та отримує стипендію, розмір якої з жовтня 2017 року по травень 2017 року складає 4695.00 грн.

Згідно довідки ТОВ «Цидило і К» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3

Судом також встановлено, що відповідач працює у Державному вищому навчальному закладі «Донбаський державний педагогічний університет». Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за лютий-травень 2018 року по 8957.94 грн., за червень 2018 року 17913.50 грн., за липень 2018 року 5000 грн.

Згідно наданих ОСОБА_2 документів з 16 лютого 2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12, від шлюбу з якою вони мають двох дітей: ОСОБА_13,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша-третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто повнолітні діти, які продовжують навчання, відповідно до вимог ст. 199 СК України для виникнення права на утримання повинні потребувати матеріальної допомоги.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд, виходячи із зазначених норм матеріального права та враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який, працевлаштований, отримує заробітну платню, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2 спроможний утримувати повнолітнього сина сторін у звязку із продовженням ним навчання і кошти на утримання мають складати ? частину його доходів і відповідач погодився сплачувати аліменти в такому розмірі.

Зі змісту рішення та технічного запису судового засідання 28 серпня 2018 року вбачається, що судом першої інстанції заслухані пояснення як позивача так і відповідача, враховані доводи відповідача щодо обставин справи, а саме його матеріальне становище, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги про не відповідність дійсним обставинам справи висновок суду, що він визнав позовні вимоги частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини його доходів є безпідставними, оскільки апеляційним судом прослуханий технічний запис судового засідання від 28 серпня 2018 року і встановлено, що відповідач дійсно погодився платити аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, але його не влаштовує розмір аліментів, який зазначила позивачка в позовній заяві, його влаштовує 25%.

Отже, при ухваленні рішення судом першої інстанції не допущено порушень ст. 263 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року та додаткове рішення від 15 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: