УХВАЛА
іменем України

Справа № 569/11528/14-ц

13 грудня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - Денисюка П.Д.,

секретаря судового засідання Таргоні І.М.,

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сокаль В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (ЖКО) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено заочне рішення по справі за позовом комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (ЖКО) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яким позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 5581,24 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,18625,25 грн. за послуги з централізованого теплопостачання та 243,60 грн. судового збору.

13 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , заяву ОСОБА_1 підтримав та пояснив, що 10 грудня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області було стягнуто з ОСОБА_1 5581,24 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,18625,25 грн. за послуги з централізованого теплопостачання та 243,60 грн. судового збору на користь КП «Славутське житлово-комунальне об`єднання». Сокаль Л.В. не з`явилася у судове засідання з поважних причин, оскільки належним чином не була повідомлена про судові засідання та не отримувала копії позовної заяви з додатками, оскільки під час розгляду справи проходила дійсну військову службу, перебувала за місцем дислокації військової частини, та крім того не отримувала повісток за місцем її проживання в м. Славута, тому що позивач невірно визначив її місце проживання. Крім того, ОСОБА_1 має пільгу інваліда війни, згідно ст.13 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка надає їй право 100% пільги на оплату вартості послуг позивача. Розгляд справи без її участі позбавив її законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів в суді під час вирішення цивільної справи та не дав можливості подати заперечення до позовних вимог, зокрема, стосовно того, що позивач в односторонньому порядку припинив наявні в неї пільги по оплаті житла як військовослужбовця та відсутність договору між сторонами.

З наведених вище підстав просить суд:
1) поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення;
2) скасувати заочне рішення Рівненського міського суду від 10 грудня 2014 року по справі № 569/11528/14-ц.
Представник КП «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (ЖКО) в судове засідання не прибув, до суду надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10 грудня 2014 року. В якому, позивач вказує на те, що ОСОБА_1 знала про заочне рішення від 10 грудня 2014 року, як мінімум з січня 2017 року, оскільки здійснювала оплату по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 569/11528/14-ц, виданого Рівненським міським судом 11 грудня 2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями №17 від 13 січня 2017 року, № 85 від 09 лютого 2017 року, № 162 від 07 березня 2017 року та № 299 від 06 квітня 2017 року. Вказують також на те, що на даний час, як і на день винесення заочного рішення відповідач ухиляється від свого обов`язку споживача на укладення Договору про надання житлово-комунальних послуг з позивачем. На підставі викладеного просять суд відмовити ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення Рівненського міського суду від 10 грудня 2014 року по справі № 569/11528/14-ц.

Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши доводи заяви про скасування заочного рішення у справі, а також відзиву на цю заяву, суд дійшов висновку, що заяву слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Частиною другою статті 284 ЦПК України визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Як слідує з матеріалів справи, рішення у справі прийнято 10 грудня 2017 року, натомість із вказаною заявою відповідач звернувся лише у вересні 2018 року, тобто з пропуском строку встановлено у частині другій статті 284 ЦПК України.
Натомість за змістом заяви відповідача слідує, що вона просить суд поновити цей строк, оскільки не отримувала його копії від суду, а дізналася про нього лише від свого представника під час ознайомлення з матеріалами справи 11 жовтня 2018 року.
Частиною четвертою статті 284 ЦПК України визначено, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На думку суду, наведені відповідачем причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є обґрунтованим, оскільки вона дійсно не отримувала поштою копію судового рішення, оскільки останні повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», а тому відповідний строк необхідно поновити.
Стосовно вирішення заяви про перегляд по суті, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З оглянутих судом матеріалів цивільної справи № 569/11528/14-ц за позовом комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (ЖКО) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги слідує, що згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Рівненській області гр. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Судові засідання по справі призначалися на 02 вересня 2014 року та 17 вересня 2014 року. Обидві повістки були отримані ОСОБА_1 . Про наступні судові засідання, призначені на 02 жовтня 2014 року, 30 жовтня 2014 року, 17 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлялася, а саме шляхом направлення поштового рекомендованого відправлення за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання АДРЕСА_1 (а.с.48,49,53,61).

Як слідує з повідомлення про вручення відправлення, що направлялися відповідачу за адресою місця її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про виклик у судові засідання, відповідач ОСОБА_1 за отриманням поштових відправлень до поштового відділення не з`явилася, а тому такі відправлення були повернуті до суду по закінченню терміну зберігання.

21 листопада 2014 року в газеті «Вісті Рівненщини» було розміщено оголошення (випуск №47) про виклик відповідача в судове засідання на 02 грудня 2014 року. Проте, ні 02 ні 10 грудня відповідач в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, доказів перебування в іншій місцевості не долучила.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Аналогічні за своїм змістом положення містяться і в частині першій статті 131 ЦПК України у чинній на момент прийняття рішення редакції.
В даному випадку судом встановлено, що відповідач, всупереч покладеним на неї процесуальним обов`язкам, не повідомляла суд про зміну свого місця проживання, а отже судом правомірно та обґрунтовано надсилалися повістки за її зареєстрованим місцезнаходженням, що є тою самою адресою, за якою вона зареєстрована як фізична особа.
При прийнятті рішення в цій частині суд бере до уваги і практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права в Україні.
Так, у справі "Брумареску проти Румунії" ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.
В даному контексті також слід враховувати іншу правову позицію ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.41).
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судом були вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду, в якому ухвалено заочне рішення, а її доводи про те, що вона не отримала судову повістку не є підставою для скасування заочного рішення, оскільки протягом тривалого часу відповідач не повідомляла суд про зміну свого місця проживання, а також не вживала заходів щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Оцінюючи повідомлені відповідачем обставини, які він вважає істотними суд зазначає наступне.
Так суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність укладеного між сторонами договору, оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, а відповідачем ці вимоги ігноруються до цього часу.
Крім того, оспорюваним заочним рішенням було встановлено, що відсутність договірних відносин не є підставою для звільнення наймача чи власника житлового приміщення від оплати житлово-комунальних послуг, оскільки обов`язок по їх сплаті на споживачів цих послуг, покладено законом.
Отже, доводи ОСОБА_1 в цій частині не є істотними в розумінні ст.288 ЦПК України та не приймаються судом як доказ.
Що стосується посилання заявника на те, що позивачем не було враховано наявні у неї пільги по оплаті житлово-комунальних послуг, як інваліда війни, суд зазначає наступне.
Відповідач як інвалід війни користується пільгою відповідно до ст.1З Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» - інвалідам війни та членам їх сімей надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами.
Механізм отримання відповідних пільг та норм їх надання визначаються у підзаконних актах (постанова Кабінету Міністрів України №94 від 16 лютого 1994 року, накази галузевих центральних органів виконавчої влади) що розроблені на виконання відповідних законів.
Регулювання відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати комунальні послуги, здійснюється згідно з Правилами (Порядком) надання певного виду послуг.
На підставі вказаних Правил (Порядку) пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються підприємствами та організаціями у безготівковій формі шляхом зменшення або звільнення від оплати за послуги, і обраховуються як знижка оплати за фактично спожитий обсяг пільгових послуг, але не більше встановлених норм споживання (за наявності засобів обліку), або за обсяг послуг, визначений за нормами споживання (за відсутності засобів обліку).
Споживач, який має право на встановлені законодавством пільги з оплати спожитих послуг, повідомляє у письмовій заяві підприємство або організацію про своє право на пільгу з посиланням на відповідний законодавчий акт.
Суд зазначає, що під час судового розгляду були досліджені наявні письмові матеріали справи, зокрема розрахунки боргу, що утворився за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги з централізованого теплопостачання, розрахунок яких, сумніву у суду не викликав, а також ті обставини, що відповідачем не пред`являлися докази наявності даної пільги позивачу, а тому вказана пільга не була врахована при нарахуванні боргу за комунальні послуги, отже наведені у заяві відповідача доводи не вплинули б на прийняте судом рішення, а отже є не істотними.
Підсумовуючи все вищевикладене, оскільки відповідач про судове засідання, в якому було ухвалено заочне рішення, повідомлялася судом належним чином за адресою її реєстрації як фізичної особи та розміщенням оголошення в газеті враховуючи, що всупереч покладеним на неї процесуальним обов`язкам не повідомила суд про зміну місця свого проживання, чи тривалої відсутності, доказів такої відсутності суду не надала, та зважаючи на те, що заява про перегляд заочного рішення не містить посилання на нові докази, які мають істотне значення для справи, суд дійшов висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.258,259,260,261,280-289,353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (ЖКО) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала остаточна і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя