Справа № 1527/2-1777/11
Провадження №2/523/389/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі у порядку загального позовного провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дій неправомірними, знесення самочинно реконструйованого домоволодіння, приведення будинку до попереднього стану, встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком, знесення житлового будинку, стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації, визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_6, звернулась до суду із зазначеним позовом та просила встановити між нею та відповідачами порядок користування житловим будинком № 130 по вул. Коровицького в м. Одесі відповідно до ідеальних частин 1/3 та 2/3 у праві власності на житловий будинок, встановити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до ідеальних частин у власності в будинку. Під час розгляду справи позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги та остаточно 20.08.2014р., (а.с. 213, Том І) просила: - визнати дії ОСОБА_4, та ОСОБА_5, (далі відповідачів) стосовно самовільної реконструкції житлового будинку літ. «А», та знесення приміщень літ. «а» , «а- 2» - тамбур, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - літня кухня, літ. «Г» - сарай неправомірними; - зобовязати відповідачів за свій рахунок знести здійснену самочинну реконструкцію у житловому будинку під літ. «А» № 130 по вул. Коровицького в м. Одесі на земельній ділянці площею 516 кв.м.; - зобов'язати відповідачів за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок під літ. «А» по вул. Коровицького, 130 в м. Одесі, згідно із технічною документацією на цей житловий будинок від 09.06.2011р.; - зобов'язати відповідачів за свій рахунок привести до попереднього стану літ. «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай по вул. Коровицького, 130 в м. Одесі, згідно із технічною документацією на ці споруди від 29.12.2005р.; - зобовязати відповідачів за свій рахунок знести самовільно зведений житловий будинок під літ. «Ж» по вул. Коровицького, 130 в м. Одесі на земельній ділянці площею 516 кв.м.; зобов'язати відповідачів за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок під літ. «Ж» по вул. Коровицького, 130 в м. Одесі, згідно із технічною документацією на житловий будинок (29.12.2005р.); - стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 28 липня 1997 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори на її імя було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано відповідно до діючого законодавства.

Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які знаходяться в м. Одесі по вул. Коровицького, 130, що складається з однієї камяної житлової будівлі, житловою площею 29,3 кв. м. та надвірних споруд: №1-3 огорожа, І - мощіння, розташованих на земельній ділянці розміром 516 кв. м., який належав матері померлого ОСОБА_7, ОСОБА_8, померлій 07 січня 1988 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_7, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Спадкодавцями на земельній ділянці було самовільно збудовано наступні споруди: «а-1» прибудова, «а-2» - тамбур, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, на які свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося.

Позивачці на праві власності належить 1/3 частка спадкового житлового будинку, розташованого на земельній ділянці розміром 516 кв.м., яка не виділена в натурі із майна, що знаходиться з відповідачами у спільній частковій власності, та відсутня державна реєстрація права власності на ці частки, як на окремий обєкт нерухомості.

Також посилалась на те, що на протязі тривалого часу відповідачі по справі чинять їй перешкоди у користуванні часткою спадкового майна, яка їй належить, речі, які знаходилися в кімнаті та в яку її було вселено за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.11.2010 року відповідачі викинули та поселили свого родича, чим порушили її права. Відповідачі по справі без погоджень з нею знесли будівлі під літ. «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, чим позбавили її права ввести в експлуатацію вказані самовільно збудовані спадкодавцями споруди та отримати на них свідоцтво про право власності, та це спричинило їй моральні страждання, які виразились у порушенні сну, вона втратила душевний спокій, комфортні умови існування у спадковому будинку, погіршились життєві звязки з оточуючими та на протязі всього часу з моменту прийняття спадщини по теперішній час вона змушена відстоювати свої права, які порушують відповідачі, в звязку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі вимоги позову не визнали, предявили зустрічну позовну заяву, в якій просили: - припинити право ОСОБА_6 на частку у праві спільної часткової власності у вигляді 1/3 частки домоволодіння №130 по вулиці Коровицького в м. Одесі; - стягнути з них, на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію належній їй 1/3 частки домоволодіння №130 по вулиці Коровицького в м. Одесі в сумі, визначеної судовим експертом; - визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, право власності на 1/3 частку, тобто по 1/6 частині кожному в домоволодінні №130 по вулиці Коровицького в м. Одесі.

В обґрунтування вимог посилались на те, що ОСОБА_4, та ОСОБА_5, на праві спільної часткової власності належить 2/3 частки (по 1/3 кожній) домоволодіння №130 по вул. Коровицького в м. Одесі, а 1/3 частка вказаного домоволодіння належить ОСОБА_6 Спадкове домоволодіння складається з житлового будинку загальною житловою площею 29,3 кв. м. та надвірних споруд: огороджень, мостіння, розташованих на земельній ділянці мірою 516 кв.м. та кожній з них належить по 9,7 кв.м. житлової площі у вказаному будинку. У вказаному домоволодінні постійно зареєстровані та проживають позивачі по зустрічному позову, а також члени їх родини. В даному домоволодінні зареєстрована також ОСОБА_6, однак вона ніколи в спірному будинку не проживала. На час відкриття спадщини, отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6, проживала за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_1. На даний час вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину в 1997 році, ОСОБА_6 відмовилася вселитися у домоволодіння, також відмовилася від грошової компенсації за її 1/3 частку, яку їй пропонували. Також ОСОБА_6, довгий час має постійне місце проживання та є власницею квартири № 8, по вул. Варненській, будинок 19, корпус 2, в м. Одесі. Більше 10 років ОСОБА_6, не цікавилася цим житлом, ніколи в ньому не проживала, не несла витрат по його ремонту та утриманню.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що буд. № 130, по вул. Коровицького в м. Одесі належав на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 1969 року посвідченого старшим нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстром № 4-3996 (а.с.114) та зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в кн. № 16 на стор. № 60 за № 749.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Одесі по вул. Коровицького, № 130, та складається в цілому з однієї камяної житлової будівлі загальною житловою площею 29,3 кв. м. та надвірних споруд: №1-3 огороджень, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 516 кв.м. був ОСОБА_7, який помер 21 листопада 1996 року.

Після смерті ОСОБА_7 28 липня 1997 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, на імя ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаного домоволодіння, та зареєстровано в реєстрі за № 13-2225. (а.с. 8).

28 травня 1998 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин вказаного домоволодіння, та зареєстровано в реєстрі за № 8-2105. (а.с. 121).

Згідно до технічного паспорту від 24.03.1996р. спадкодавцями на земельній ділянці було самовільно збудовано наступні споруди: «а-1» прибудова, «а-2» - тамбур, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай (а.с.173).

Відповідно до технічного паспорту від 29.12.2005р. домоволодіння складалось з літ. «А» - житлового будинку, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - літня кухня, літ «Г» - сарай, літ. «Д» - навіс, літ «Е» - вбиральня, № 1-3 - огородження, І - мостіння (а.с.15, 1 том)

Будівлі під літ. «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай згідно з технічним паспортом від 27.11.2014р. (а.с. 28, 2 том) було знесено та збудовано новий будинок, який складається з житлових будинків під літ. «А» і «Ж», огородження - №1,2, І мостіння.

Згідно до Висновку експерта № 6329 від 27.04.2018 року 1/3 частини домоволодіння № 130 по вул. Коровицького в м. Одесі становить 184 132,00 грн. (а.с.15, 2 том).

Також встановлено, що житловий будинок житловою площею 29,3 кв.м зазначений в правовстановлюючих документах спадкоємців (свідоцтва про право на спадщину) та який просить відновити позивачка ОСОБА_6, не існував в натурі з 1986 року. Зазначена обставина встановлена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2007р., (а.с. 31), яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що знесення самочинно збудованих споруд: літ. «а», літ. «а-2» - тамбур; літ. «Б» - гараж; літ. «В» - літня кухня; літ. «Г» - сарай було здійснено ОСОБА_4, та відбулося в 2007-2008 роках у звязку із їх занедбаним станом та неможливістю відновлення споруд до первісного стан. Знесення самочинно збудованих споруд відбулося без згоди ОСОБА_6

Судом встановлено, що ОСОБА_4, та ОСОБА_5, 14.07.2010р., отримали Дозвіл на виконання будівельних робіт № 440, без погодження із ОСОБА_6, та 26.08.2011 року зареєстрували в Інспекції ДАБК в Одеській області Декларацію про готовність обєкта до експлуатації № OD7, а саме на новозбудований житловий будинок літ. «Ж» площею 135,50 кв.м. Дозвіл на виконання будівельних робіт та Декларація про готовність обєкта до експлуатації є чинними та в судовому порядку не оскаржувалися.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 025/13 від 17.02.2014р., (а.с. 152. Том І), виділення в натурі 1/3 частини домоволодіння № 130 по вул. Коровицького в м. Одесі не можливий, оскільки іншим співвласникам не можливо виділити в натурі їх частки у праві спільної часткової власності; самовільна реконструкція будинку літ. «А» унеможливлює його поділ з відступом від ідеальних часток; відсутність виділу в натурі 1/3 частини домоволодіння виключає можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників; відсутність можливості встановлення порядку користування житловим будинком виключає можливість встановлення варіантів порядку користування земельною ділянкою з відступом від ідеальних часток співвласників; ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння складає 135 345,00 грн.; встановлення ринкової вартості демонтованих споруд станом на 1988р., та 1997р., неможливе.

Відповідно до висновку експерта № 6329 від 27.04.2018р., (а.с. 15, Том ІІ) ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння станом на 21.11.1996р., становила 4 810,00 грн.; ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння станом на час проведення експертизи становить 184 132,00 грн.

В силу ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою та четвертою статті 357 ЦК України визначено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України).

В силу ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_6, підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання неправомірними дій ОСОБА_4, щодо знесення нею самочинно збудованих споруд літ. «а», літ. «а-2», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», та стягнення з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_6, моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. При визнанні дій ОСОБА_4, неправомірними суд виходить із того, що знесення самочинно збудованих споруд відбулося без згоди ОСОБА_6, та в такий спосіб ОСОБА_4, фактично позбавила можливості ОСОБА_6, успадкувати право на введення обєктів до експлуатації або отримання матеріалів із яких складалися зазначені обєкти. Таким чином, знищення спадкового майна завдало моральних страждань ОСОБА_6 Враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, а саме вимоги розумності та справедливості, зокрема те, що ОСОБА_6, тривалий час (понад 9 років) не цікавилася спадковим майном, не вчиняла дій направлених на його збереження та утримання в належному стані, суд визначає розмір матеріальної шкоди в сумі 1 000,00 грн.

Зазначені вимоги, а саме в частині визнання неправомірними дій ОСОБА_5, щодо знесення самочинно збудованих споруд літ. «а», літ. «а-2», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», та стягнення моральної шкоди вимоги позову задоволенню не підлягають, оскільки на час знесення зазначених споруд ОСОБА_5, була неповнолітньою, а отже не могла вчиняти дії щодо знищення зазначених обєктів, а отже і не могла завдати моральної шкоди. Інше позивачкою не доведено, а судом не встановлено.

В решті вимог ОСОБА_6, а саме в частині знесення самочинно реконструйованого домоволодіння, приведення будинку до попереднього стану, встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком, знесення житлового будинку слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Так, реконструкція будинку літ. «А» відбулася ще в 1986 році, а житловий будинок житловою площею 29,3 кв.м зазначений в правовстановлюючих документах спадкоємців (свідоцтва про право на спадщину) та який просить відновити позивачка ОСОБА_6, не існував в натурі з 1986 року. Зазначена обставина встановлена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2007р., (а.с. 31), яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Отже зміни в будинку (реконструкція) відбулася, ще за життя спадкодавця. Крім того, 14.07.2010р., ОСОБА_4, та ОСОБА_5, отримали дозвіл на виконання будівельних робіт із зносом старого будинку (а.с. 79, Том І), а 26.08.2011р., зареєстрували у встановленому законом порядку Декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Зазначені документи не скасовані, не чинними не визнані, а отже в силу ст. 376 ЦК України, таке будівництво не є самочинним. частині відмови у знесенні новозбудованого будинку літ.«Ж», суд виходить із вимог встановлених частинами третьою та четвертою статті 357 ЦК України, якими встановлено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Отже позивачка ОСОБА_6, не довела до суду та не надала жодного доказу, яким чином та в який спосіб новозбудований будинок літ. «Ж» порушує саме її права.

В частині відмови в позові ОСОБА_6, щодо приведення будинку літ. «А» до попереднього стану, суд виходить із того, що первісний стан будинку був змінений ще за життя спадкодавця і на час відкриття спадщини вже не відповідав правовстановлюючим документам, а в подальшому, взагалі був знесений, отже відновлення попереднього становища, яке існувало до його порушення (п. 4, ч. 1, ст. 16 ЦК України) є невірно обраним захистом порушеного права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом відновлення попереднього становища в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ.

Разом із тим, позивачка з такими вимогами до суду не зверталася, та не довела до суду належними доказами можливість відновлення знесеного відповідачкою будинку літ. «А».

Встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком на якому наполягала позивачка, також задоволенню не підлягають, оскільки проведеними експертними дослідженнями, на підставі ухвал суду про проведення експертизи, встановити порядок неможливо. Із клопотаннями про проведення додаткової або повторної експертизи позивачка до суду не зверталася.

З іншими вимогами, або з інших підстав позивачка ОСОБА_6, до суду не зверталася.

При вирішені спору за зустрічним позовом суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_4, та ОСОБА_5, щодо припинення права власності ОСОБА_6, на частку у праві спільної часткової власності задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_6, є власником 1/3 частини домоволодіння № 130 по вул. Коровицького в м. Одесі, а ОСОБА_4, та ОСОБА_5, є власниками також по 1/3 частині домоволодіння суд не може вважати, що така частка є незначною, оскільки є рівною з частками інших співвласників.

Крім того, обовязковою передумовою для задоволення вимог щодо припинення права на частку у праві спільної часткової власності є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, позивачі за зустрічним позовом не надали належних доказів на підтвердження своїх вимог та не внесли кошти на депозитний рахунок, що є підставою для відмови в позові.

З іншими вимогами або з інших підстав ОСОБА_4, та ОСОБА_5, до суду не зверталися.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-89, 264-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дій неправомірними, знесення самочинно реконструйованого домоволодіння, приведення будинку до попереднього стану, встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком, знесення житлового будинку, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_4 щодо знесення самочинно збудованих споруд літ. «а», літ. «а-2», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г» - неправомірними.

Стягнути з ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Коровицького, 130, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Коровицького, 130, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір в розмірі 51,00 грн.

В решті вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про знесення самочинно реконструйованого домоволодіння, приведення будинку до попереднього стану, встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком, знесення житлового будинку відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації, визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.01.2019 року.

Суддя