ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2014 року по справі за позовом кредитної спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

31 жовтня 2013 року кредитна спілка «Взаємний кредит» звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №281109-к, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 81000,00 гривень строком до 28 листопада 2010 року для купівлі побутової техніки зі сплатою за користування кредитними ресурсами 48% річних. На забезпечення належного виконання ОСОБА_2 зобовязань за вказаним кредитним договором було укладено Договір іпотеки №281109-з від 28.11.2009 року, згідно якого відповідач передав позивачу в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №85 в буд. 15 корпус 5 ж/м Тополя-1 у м. Дніпрі (м.Дніпропетровськ). 22 травня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої було збільшено суму кредиту до 121500,00 грн. та продовжено термін повернення кредиту до 28 листопада 2011 року. 21 серпня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №2, згідно якої було збільшено суму кредиту до 190000,00 грн. та продовжено термін повернення кредиту до 28 квітня 2013 року. ОСОБА_2, порушуючи виконання умов кредитного договору, припинила сплачувати відсотки та не повертає кредит. Таким чином, з 28 вересня 2012 року відповідач не виконує зобовязання щодо сплати відсотків, а з 28 квітня 2013 року зобовязання щодо повернення кредиту. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20 вересня 2013 року становить 472016,41 грн., з яких сума кредиту 190000,00 грн., проценти за користування кредитом 96989,83 грн., штраф 173704,66 грн., пеня 11321,92 грн. Відповідач 18 червня 2013 року отримала поштою лист-вимогу №70 від 13.06.2013 року про необхідність у строк до 28 серпня 2013 року повернути кредит, сплатити проценти та штрафні санкції із розрахунком заборгованості, однак ця вимога не була виконана відповідачем. Тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за вказаним Кредитним договором у загальному розмірі 472 016 грн. 41 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №85 в буд. 15 корпус 5 ж/м Тополя-1 у м. Дніпрі (м. Дніпропетровськ), загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. належну ОСОБА_2 та визначити спосіб реалізації предмету іпотеки за оціночною вартістю, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», а також стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 3441,00 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2014 року позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року у розмірі 472016,41 грн., з яких сума кредиту - 190000,00 грн., проценти - 96989,83 грн., штраф - 173704,66 грн., пеня - 11321,92 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №85 в буд. 15 корпус 5 ж/м Тополя-1 у м. Дніпрі (м. Дніпропетровськ) та складається з 1- коридор, 2 кухня, 3, 4, 7-житлові, 5 ванна, 6 туалет, І - лоджія; загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., належну ОСОБА_2, а також визначено спосіб реалізації предмету іпотеки за оціночною вартістю на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст. 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»; стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного заочного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_2, яка долучена до матеріалів справи, а також оголошенням про слухання справи на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28 листопада 2009 року між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №281109-к, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 81000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 листопада 2010 року (а.с. 5).

Згідно п. 7.1 вказаного вище кредитного договору, у разі порушення позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених в п. 3.1 цього договору, позичальник сплачує спілці пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період, за який сплачується пеня, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

Пунктом 7.2 кредитного договору №281109-к погоджено, що у разі порушення позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених у п. 1.2. цього договору у строки вказані у п. 3.3, позичальник сплачує спілці штраф в розмірі 1,0% від суми несплачених (прострочених) відсотків за кожен день прострочки.

ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 81000,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 146 від 28.11.2009 року (а.с. 7).

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором 28 листопада 2009 року між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 було укладений договір іпотеки №281109-З, за умовами якого відповідач передав позивачу в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №85 в буд. 15 корпус 5 ж/м Тополя-1 у м.Дніпрі (м. Дніпропетровськ) та складається з: 1- коридор; 2 кухня; 3,4,7 - житлові; 5 ванна; 6 туалет; І - лоджія; загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 28.11.2009 року за реєстровим №1627 (а.с. 13-14).

Згідно п.1.4 договору іпотеки, заставна вартість вищевказаної квартири визначена сторонами 100000,0 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки №281109-З, у разі порушення умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення; в ньому зазначається зміст порушення, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також встановлено, що між сторонами 22 травня 2010 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої було збільшено суму кредиту до 121500,00 гривень та продовжено термін повернення кредиту до 28 листопада 2011 року (а.с. 8).

Того ж дня відповідач отримала грошові кошти в сумі 40500,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру №46 від 22.05.2010 року (а.с. 9).

21 серпня 2012 року між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №281109-к, згідно якої було збільшено суму кредиту до 190000,00 гривень, та продовжено термін повернення до 28 квітня 2013 року (а.с. 10).

На виконання умов зазначеної вище додаткової угоди №2 ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 68500,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру №56 від 21.08.2012 року (а.с. 11).

У звязку із збільшенням тіла кредиту відповідно до укладених додаткових угод, між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 були укладені договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №281109-З, а саме 22.05.2010 року та 21.08.2012 року, якими внесено зміни, зокрема, в частині зазначення розміру тіла кредиту за основним (кредитним) договором), - 121500,00 гривень та 190000,00 гривень відповідно (а.с. 15, 16).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором №281109-к від 28.11.2009 року, утворилась заборгованість, яка станом на 20 вересня 2013 року становить 472016,41 грн., з яких сума кредиту 190000,00 грн., проценти за користування кредитом 96989,83 грн., штраф 173704,66 грн., пеня 11321,92 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 12).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Так, ОСОБА_4 Верхового Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року, а також факт укладення договору іпотеки між позивачем та відповідачем на забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, з відповідними змінами та доповненнями, колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру №85 в буд. 15 корпус 5 ж/м Тополя-1 у м. Дніпрі (м. Дніпропетровськ), що належить ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах під час проведення виконавчих дій, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності.

Доводи апелянта про необхідність скасування оскаржуваного рішення через незалучення до участі у справі органу опіки та піклування у зв»язку з реєстрацією та проживанням у вищезазначеній квартирі неповнолітніх правнуків відповідачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 118), - є безпідставними, оскільки позовна вимога про виселення будь-яких осіб із іпотечної квартири не заявлена, вказані неповнолітні особи власниками цієї квартири не являються, більше того, на час укладення договору іпотеки у 2009 році ОСОБА_6 не була народжена. Отже, саме лише незалучення до участі у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки органу опіки - не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апелянта щодо неотримання повідомлення позивача від 13.06.2013 року №70 з вимогою про сплату у місячний термін, однак не пізніше 28.08.2013 року, заборгованості за кредитним договором та попередження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 17, 18) не спростовують правильність висновку місцевого суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки даний позов було пред»явлено до суду 31.10.2013 року (що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на а.с. 2), з апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення відповідач звернулась 15.09.2017 року (що підтверджується відбитком поштового штемпелю на відповідному конверті на а.с. 123), однак до цього часу заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 не погасила, що визнається апелянтом та позивачем. Отже, у зв»язку з неотриманням досудової вимоги права відповідача не порушені.

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості, на погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія дійшла висновку про надмірне нарахування банком пені, виходячи з наступного.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтоване нарахування штрафу в розмірі 173704,66 грн., колегія вважає надмірним зарахуванням до розміру заборгованості ОСОБА_2 пені у сумі 11321,92 грн., оскільки пунктами 7.1 та 7.2 кредитного договору №281109-к від 28.11.2009 року передбачено, що вказана пеня стягується за порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту. Отже, вищевказана пеня є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки.

Розмір заборгованості в іншій частині підтверджується представленим позивачем розрахунком, який є математично правильним, відповідає умовам кредитного договору (а.с.12), викладений у зручній для перевірки табличній формі.

Колегія звертає увагу, що відповідач із заявою про застосування позовної давності не зверталась, що стверджується матеріалами справи.

Отже, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2014 рокупідлягає скасуванню в частині визначення заборгованості по пені за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року в розмірі 11321,92 грн. і, як наслідок, підлягає зміні в частині розміру загальної суми заборгованості, що визначена за кредитним договором, з 472016,41 грн. на 460694,49 грн.; в іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню та зміні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2014 рокув частині визначення заборгованості по пені за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року в розмірі 11321,92 грн. скасувати.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2014 року в частині розміру загальної суми заборгованості, що визначена за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року змінити з 472016,41 грн. на 460694 (чотириста шістдесят тисяч шістсот девяносто чотири) грн. 49 коп.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді