Справа 206/5259/16-ц
Провадження 2/206/387/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представника

відповідача ОСОБА_2,

встановив:

15 вересня 2016 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.01.2008 року, в якому з урахуванням уточнень від 23.02.2018 року просить стягнути заборгованість у розмірі 117000,00грн. станом на 31.01.2018 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12462,60грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 104537,40грн. та судові витрати зі сплати судового збору (а.с.1-3, 101-104).

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 17 січня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 13000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснювала погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 31.01.2018р. в сумі 178346,86 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 12462,60 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 165484,26 гривень, заборгованість за пенею та комісією 400,00грн. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення не всієї суми заборгованості, а будь яку частину суми заборгованості за кредитом.

Представник позивача ОСОБА_5 в судових засіданнях наполягав на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому з урахуванням уточненого позову. Зазначив, що банк має право на односторонню зміну тарифів та інших умов обслуговування. Відповідач частково погашала заборгованість.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити частково. Зазначила, що розрахунок позивача необґрунтований жодним належним і допустимим доказом. Крім того саме з вини банку не була проведена експертиза, оскільки ними не було надано необхідних документів. Розрахунок не містить формул розрахунку заборгованості, тарифів, виписки з нарахуванням комісії і пені, не зазначено з якого часу виникла заборгованість (відсотки, пеня), за якими тарифами нараховувалася заборгованість, та коли тарифи змінювалися.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

03 жовтня 2016 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито провадження та призначення справу до розгляду.

26 січня 2017 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору № б/н від 17.01.2008 року на загальну суму 60643,74 грн., яка складається з наступного: 12462,60 грн. - заборгованість за кредитом; 44455,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2875,89 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1378 грн. (а.с.36-37).

29 грудня 2017 року представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення (а.с.47-50).

29 грудня 2017 року ухвалою судді прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 (а.с.53).

Ухвалою від 12 січня 2018 року заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано та призначена справу до підготовчого судового розгляду (а.с.58).

29 січня 2018 року від представника позивача ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення по суті справи (а.с.64-70).

Від представника позивача неодноразово надходили клопотання про перенесення розгляду справи (а.с.90, 176).

31 січня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду подала клопотання про витребування доказів (а.с.93-94).

23 лютого 2018 року представником позивача ОСОБА_7 надано до суду уточнену позовну заяву (а.с.101-104).

Ухвалою судді від 10 квітня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, належним чином завірені копії документів по кредитному договору б/н, який був укладений 17.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, а саме: Інформацію з зазначенням дати з якого часу та на яку дату виникла заборгованість по кредиту, зазначити з якого часу та за який проміжок часу нараховувалися відсотки; Памятку клієнта з умовами надання кредитного ліміту та порядку щомісячного розрахунку; Виписку по просроченій кредитній заборгованості, з зазначенням дати коли заборгованість розпочалася, просроченого кредиту, погашення, сальдо заборгованості; Виписку нарахування та погашення відсотків за період зазначений в розрахунку. В іншій частині заявленого клопотання відмовлено (а.с.123).

Ухвалою від 10.04.2018 року підготовче судове засідання по цивільній справі було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.125).

11 квітня 2018 року до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 про призначення економічної експертизи щодо перерахунку наданого розрахунку позивачем заборгованості за кредитним договором укладеним 17.01.2008 року та залучити в якості експертної організації Товариство з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз». На вирішення експерта поставити читання: чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу-тіло кредиту) перед ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору б/н від 17.01.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором станом на 31.01.2018 року? (а.с.128).

Ухвалою судді від 08 травня 2018 року клопотання ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи задоволено частково. На вирішення експерта поставлено питання: - чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу-тіло кредиту) перед ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору б/н від 17.01.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором станом з 18.11.2011 року по 31.01.2018 року? Проведення експертизи доручено Дніпропетровському Науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.156-157).

Ухвалою від 14 листопада 2018 року поновлено провадження у справі (а.с.180).

28 листопада 2018 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом заслухано представників сторін, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.01.2008 року відповідач подала позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування (а.с.7).

На підставі цієї заяви,.17.01.2008 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.7 з обороту).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 17.01.2008 року.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

З наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.01.2008р. виготовленого станом на 31.08.2016р. вбачається, що заборгованість за кредитом складає 12462,60грн., за процентами 44455,25грн.: несплачені проценти на поточну заборгованість 684,85грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 43770,40грн., нарахована комісія 600,00грн., заборгованість по судовим штрафам 3125,89грн. (а.с.3-6).

З наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.01.2008р. виготовленого станом на 31.01.2018р. вбачається, що заборгованість за кредитом складає 12462,60грн., загальний залишок за відсотками 165484,26грн.: залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 717,27грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 164765,99грн., заборгованість за пенею 400,00грн. (а.с.105-108).

З повідомлення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18.09.2018р. про неможливість надання висновку експерта за результатами судово-економічної експертизи № 2591/2592-18 видно, що експертиза не була проведена з підстав ненадання ПАТ КБ «ПриватБанк» додаткових документів по кредитному договору б/н від 17.01.2008 (а.с.171-173).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача.

Наданий розрахунок позивача не підтверджує і не обґрунтовує суми, які позивач просить стягнути, останній не містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше), а відтак суд не може вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою.

Даного висновку суд дійшов перед усім шляхом безпосередньої перевірки розрахунку, який було надано представником позивача (наприклад: станом на 31.05.2016р. залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 11905,58, залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 557,02 враховуючи процентну ставку 43,2% за 30 днів нараховано відсотків на прострочену заборгованість у сумі 2423,17, що не відповідає дійсному розрахунку: 557,02 х 43,2 = 2406,32).

Крім цього, саме з вини позивача не було проведено економічну експертизу у звязку з ненаданням останнього необхідних документів.

Отже, всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість.

Разом з тим суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача заборгованість за відсотками на поточну заборгованість у розмірі 718,27грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та безпосереднім підрахунком.

Щодо наданої представником позивача виписки по рахунку відповідача, суд відхиляє її як доказ, оскільки така виписка не відповідає п. 61 Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в частині зазначення обовязкового реквізиту, а саме: номеру особового рахунку, коду банку, у якому відкрито рахунок (а.с.138-151)

Крім того, представником позивача не надано жодного доказу, що подана ним виписка підтверджує вчинення банківських операцій саме у звязку із підписанням відповідачем 17.01.2008 заяви № б/н.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського,1Д, м.Київ, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 17.01.2008 року, станом на 31.01.2018 року в розмірі 13180 (тринадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 87 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12462,60грн. і заборгованості за відсотками на поточну заборгованість у розмірі 718,27грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського,1Д, м.Київ, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення відсотків на прострочену заборгованість відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков