КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4245/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/33120/15-ц

27 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городні Ганни Юріївни про поновлення строку для подання скарги та визнання дій неправомірними,-

в с т а н о в и в:

16 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городні Ганни Юріївни в якій, з урахуванням уточнень, просив суд поновити йому строк для подачі скарги на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городні Ганни Юріївни; визнати дії державного виконавця Шевченківського районного державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ГородніГанни Юріївни неправомірними; зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 49819943 від 14 січня 2016 року.

В обґрунтування скарги зазначав, що у провадженні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 49819943 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року по справі № 761/33120/15-ц, яким стягнуто з нього (ОСОБА_2) на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06 листопада 2015 року до досягнення повноліття ОСОБА_6, після чого стягувати аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_7.

Вказував на те, що в червні 2018 року він отримав від державного виконавця Городні Ганни Юріївни виклик, в якому було зазначено, що йому необхідно з&q? н;явитись до державного виконавця. Разом із викликом він отримав довідку-розрахунок заборгованості за аліментами станом на 30 травня 2018 року, в якій зазначено, що розмір заборгованості становить суму 100 173,93 грн.

Посилався на те, що в червні 2018 року він надіслав на адресу державного виконавця лист, в якому повідомив виконавця, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають з ним і повністю перебувають на його утриманні, а тому просив зупинити стягнення аліментів та нарахування заборгованості за ними до розгляду судом скарги на протиправні дії державного виконавця. Проте, державний виконавець продовжує нарахування заборгованості за аліментами, чим порушує його права, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду з вказаною скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду з вказаною скаргою.

Скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городньої Ганни Юріївни про визнання дій неправомірними - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року та ухвалити постанову про задоволення його скарги на дії державного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що викладені в ухвалі висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав що, відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції не врахував обставин, що мають значення для справи. Так, суд не врахував, що 16 червня 2018 року він направляв державному виконавцю листа, в якому зазначав про проживання з ним неповнолітніх дітей, на утримання яких за рішенням суду з нього стягнуті аліменти та відкрито виконавче провадження, писав про інші обставини, що мають значення при вчиненні дій у виконавчому провадженні та просив зупинити стягнення з нього на користь ОСОБА_5 заборгованості за аліментами до розгляду судом скарги на протиправні дії державного виконавця. Незважаючи на отримання державним виконавцем Городнею Г.Ю. вказаного листа, вона продовжувала нараховувати йому заборгованість за аліментами, що вбачається із направленого на його адресу виклику державного виконавця від 28 липня 2018 року, в якому виконавець зобов'язувала його з'явитися до неї на прийом для сплати боргу на 10.00 годину 03 серпня 2018 року.

Вказував на те, що такими діями державного виконавця порушено його права , так як державний виконавець розраховувала заборгованість за аліментами без його участі, без врахування його затрат на утримання дітей та без врахування грошових коштів, переданих ним через свою матір для сплати аліментів. Також при здійсненні розрахунку заборгованості виконавець не врахувала, що після розлучення ОСОБА_5 з дітьми залишилась проживати в квартирі його матері, що в рахунок сплати аліментів він залишив ОСОБА_5 все майно, що було набуте ними під час шлюбу. Також, зазначав, що державним виконавцем не було враховано, що після того як ОСОБА_5 08 лютого 2018 року покинула квартиру його матері, за домовленістю між ними діти залишилися проживати з ним та його дружиною - ОСОБА_9.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q? с;Про судоустрій і статус суддів&q? в; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qug ;Голос України&qu:j; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &quck;Голос України&qu щ; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судове засідання ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3, старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городня ГаннаЮріївна повторно не з&q?яц;явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06 листопада 2015 року, до досягнення повноліття ОСОБА_6, після чого стягувати у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_7.

14 січня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Бекіровою Султаніє Наріманівною було відкрито виконавче провадження № 49819943 з примусового виконання виконавчого листа № 761/33120/15-ц, виданого 14 січня 2016 року Шевченківським районним судом м.Києва на виконання вищезазначеного рішення суду.

15 січня 2016 року було розірвано шлюб між скаржником та боржником ОСОБА_2 та стягувачем ОСОБА_5.

08 травня 2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городнею Ганною Юріївною на адресу ОСОБА_2 , як сторони виконавчого провадження ( боржника) було направлено про явку до державного виконавця на 23 травня 2018 року на 15-00 годину. Разом з викликом було надіслано довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, відповідно до якої станом на 30 травня 2018 року скаржник, як боржник за виконавчим провадженням, має заборгованість за аліментам у розмірі 100 173,93 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того що стороною скаржника не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування доводів скарги щодо неправомірності дій державного виконавця, при цьому судом було враховано, що в прохальній частині скарги скаржником взагалі не зазначено в чому саме полягає неправомірність дій державного виконавця Городні Ганни Юріївни.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_2 вважав, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки він повідомляв останнього, що діти перебувають на його утриманні, і він частково сплачував на користь стягувача аліменти, проте державний виконавець зазначеного не врахував і продовжував нараховувати заборгованість за аліментами.

Згідно вимог ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Частина 5 ст. 19 Закону визначає, що боржник зобов'язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Обгрунтовуючи доводи своєї скарги щодо неправомірності дій державного виконавця, ОСОБА_2 посилався на те що, отримавши виклик державного виконавця на 23 травня 2018 року та довідку-розрахунок заборгованості за аліментами, він 16 червня 2018 року звернувся до державного виконавця із листом в якому повідомив виконавця про те, що діти, на утримання яких з нього стягуються аліменти за рішенням суду, проживають з ним, зазначив, що він сплачував аліменти на утримання дітей, передаючи кошти стягувачці через свою матір, просив також врахувати, що стягувачка разом з дітьми залишилась проживати в квартирі його матері, в рахунок спліти аліментів він залишив їй все спільне майно. Просив це врахувати при визначенні розміру заборгованості та зупинити стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей. Проте державний виконавець на його повідомлення не відреагував, продовжив нарахування заборгованості.

На підтвердження факту направлення такого листа на адресу державного виконавця скаржник належних та допустимих доказів суду не надав, до державного виконавця 23 травня 2018 року на 15-00 годину не з&q?те;явився.

Згідно вимог ч.1-4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;2) подання заяви стягувачем або боржником;3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

З досліджених судом доказів вбачаться, що за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06 листопада 2015 року. Виданий на підставі вказаного рішення суду виконавчий лист надійшов на виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції 14 січня 2016 року від стягувача ОСОБА_5, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що дії державного виконавця щодо направлення виклику боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_11 та довідки розрахунку заборгованості за аліментами відповідають вимогам ст. 71 Закону України &q?ов;Про виконавче провадження&q?рж; .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що дії державного виконавця є неправомірними, так як, незважаючи на отримання його листа, в якому він пояснив, що діти проживають з ним та він часткового сплачував аліменти, вона продовжувала нараховувати заборгованість за аліментами, про що направила 28 липня 2018 року звичайним листом виклик, в якому зобов'язувала його з'явитися до неї на прийом для сплати боргу на 10.00 год. 03 серпня 2018 року, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не грунтуються на вимогах закону та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 71 Закону України &quon; Про виконавче провадження&quif;, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, виконавець при здійсненні виконавчих дій по стягненню аліментів може враховувати докази сплати аліментів боржником у визначеному судом розмірі і не може припинити стягнення аліментів на підставі повідомлення боржника про те, що діти з певного періоду проживають з ним і знаходяться на його утриманні. Для врегулювання вказаного питання скаржнику необхідно було звернутись до суду з позовом про звільнення його від сплати аліментів в порядку, визначеному ст. 273 СК України, що він в подальшому і зробив.

Згідно ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника за аліментами, державний виконавець діяв у межах повноважень наданих йому законом та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незгода боржника із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Вірними висновки суду першої інстанції, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують, про те, що у державного виконавця не було передбачених законом підстав для зупинення стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_5, а тому такі дії виконавця є правомірними, з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 34 Закону України &q?ці; про виконавче провадження&q?ги; виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: 1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу; 2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; 3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; 4) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника); 5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону; 6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення; 7) включення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків за енергоносії з урахуванням дати заборгованості відповідно до Закону України &q?ою;Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу&q?; ;, крім рішень, передбачених абзацом шостим пункту 3.7 статті 3 зазначеного Закону; 8) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; 9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України &q? с;Про гарантії держави щодо виконання судових рішень&q?о ;; 10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України &q?ь,;Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії&q?ос;, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія &q? в;Нафтогаз України&q?до;, її дочірня компанія &q?м ;Газ України&q?ко;, Публічне акціонерне товариство &quщо;Укртрансгаз&quу ;, постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; 12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об'єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації; 13) наявності підстав, передбачених статтею 2 1 Закону України &q?ра;Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну &q?сі;Укроборонпром&quу ; та забезпечення їх стабільного розвитку&q?ан;.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Стаття 38 Закону передбачає , що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

З досліджених судом доказів у даній справі не вбачається визначених ст. 34 та ст. 38 Закону України Про виконавче провадження &qusi; підстав для зупинення вчинення виконавчих дій та зупинення виконавчого провадження № 49819943 про стягнення аліментів з ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: