Ухвала

6 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 211/1586/16-ц

провадження № 61-46411ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним

позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2005 року

№ б/н у розмірі 15 194 грн 62 коп., з яких: 13 994 грн 88 коп. - заборгованість

за кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 699 грн 74 коп. - штраф (процентна складова), а також судові витрати.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом,

у якому просила: визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою-кредиткою «Універсальна»

№ НОМЕР_1, виданою на її ім'я; визнати нечинними транзакції щодо переказу коштів у сумі 14 051 грн 88 коп. з її кредитної картки; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»повернути

їй грошові кошти у сумі 14 051 грн 88 коп., а також нараховані на суму боргу проценти, штраф і пеню, шляхом відновлення їх на рахунок картки; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та розірвати кредитний договір від 27 липня

2005 року № б/н.

Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

рішенням від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою-кредиткою «Універсальна» № НОМЕР_1, виданою на ім'я ОСОБА_1 Визнав нечинними транзакції щодо переказу на картку № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2 та картку № НОМЕР_3 коштів у сумі 14 051 грн 88 коп. з кредитної

картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

№ НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_1 Зобов'язав Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_1,

кошти до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції: транзакції щодо переказу на картку № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2 та картку № НОМЕР_3

коштів у сумі 14 051 грн 88 коп. з кредитної картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_1 У задоволенні інших зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовив. Стягнув з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Апеляційний суд Дніпропетровської області постановою від 25 вересня

2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

23 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, просить

скасувати рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього

Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

У даній справі ціна основного та зустрічного позовів не перевищує ста

розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб й ця справа є незначної складності, тому вона є малозначною.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко