22-ц/775/538/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/371/18

Номер провадження 22-ц/775/538/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання

сторони :

заявник - приватне підприємство «Нікатранс»

заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Богуславщина»

заінтересована особа - Богуславський районний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Київській області.

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Коржука Ігоря Олександровича, який діє в інтересах приватного підприємства «Нікатранс», на ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2018 року, у складі судді Ліпчанського С.М.,

в с т а н о в и в:

02 лютого 2018 року приватне підприємство «Нікатранс» (далі ПП «Нікатранс») звернулося до суду зі скаргою на постанову заступника Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкарупи О.С. від 16 січня 2018 року про арешт майна ПП «Нікатранс» у зведеному виконавчому провадженні № 48725478 з примусового виконання рішення Мар'їнського районного суду Донецької області у провадженні 2/237/1160/13 (справа 237/2119/13-ц). Заявник просив визнати вказану постанову неправомірною та скасувати її, а також зобов'язати державного виконавця усунути порушення, шляхом проведення виконавчих дій, в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2018 року в задоволенні скарги приватного підприємства «Нікатранс» на постанову про арешт майна боржника від 16 січня 2018 року у зведеному виконавчому провадженні № 48725478 з примусового виконання рішення Мар'їнського районного суду Донецької області у провадженні 2/237/1160/13 (справа 237/2119/13-ц) відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат Коржук І.О., який діє в інтересах ПП «Нікатранс», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Мар*їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2018 року, як таку, що не відповідає закону.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися; клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, та дослідивши доводи апеляційної скарги, розглянувши заперечення Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження № 48725478 з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області та рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 23 липня 2013 року №2/237/1160/13 щодо стягнення з Приватного підприємства «Нікатранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Богуславщина» боргу у сумі 31 292,92 грн. (виконавчий лист виданий 30 липня 2013 року).

16 січня 2018 року заступник начальника Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкарупа О.С. у зведеному виконавчому провадженні наклав арешт на все майно, що належить ПП «Нікатранс» у межах суми звернення стягнення, в тому числі 31 292,92 грн., з урахуванням виконавчого провадження, штрафів на суму 687 750 грн.(а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ПП «Нікатранс» на дії державного виконавця та скасування постанови від 16 січня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, маючи в провадженні зведене виконавче провадження про стягнення боргу з ПП «Нікатранс», діючи в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано наклав арешт на майно боржника, а тому, підстав для скасування постанови від 16 січня 2018 року немає.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу», а саме частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону (ст.13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, вказано в частині дев*ятій статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно з вимогами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника накладається з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Відповідно до частин другої та третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже законом визначено, що забезпечення реального виконання судового рішення допускається як шляхом арешту майна (коштів) боржника, так і шляхом проведення опису та арешту майна (коштів) боржника.

Матеріали справи свідчать про те, що рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 23 липня 2013 року про стягнення коштів з ПП «Нікатранс» з 2013 року боржником добровільно не виконуються.

Ураховуючи викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про те, що постановою державного виконавця від 16 січня 2018 року накладено арешт на все майно боржника - ПП «Нікатранс» - у межах суми звернення стягнення з врахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а, отже, такі дії державним виконавцем вчинені на підставі вищевказаних положень закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова державного виконавця підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець при виконанні судового рішення не провів опис майна, що вимагається ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням індивідуальних ознак є необґрунтованими.

Так, частиною пятою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з абз. 3 частини п'ятої вказаної статті Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються: якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Однак, у зведеному виконавчому провадженні державний виконавець самостійно визначив порядок примусового виконання рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 23 липня 2013 року у вигляді винесення постанови про арешт майна боржника ПП «Нікатранс», що відповідає положенням Закону України "Про виконавче провадження" і суд не вправі в примусовому порядку вимагати від державного виконавця зміни способу виконання судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Київської області від 21 лютого 2018 року у справі №Б8/030-12, під час ухвалення якого зроблені висновки про неправомірність постанови державного виконавця від 16 січня 2018 року про арешт майна ПП «Нікатранс», не є підставою для задоволення скарги представника боржника в справі, яка переглядається, оскільки за вимогами ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою ПП «Нікатранс», апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 17 травня 2018 року справа № 607/1061/16 провадження № 61-26060 св18 та від 18 липня 2018 року справа № 161/590/17 провадження №61-22852св18 і вважає, що дії державного виконавця узгоджуються з вимогами закону, які вимагають прийняття передбачених законом заходів для реального виконання судового рішення.

Тому, підстав для задоволення апеляційної скарги представника ПП «Нікатранс» Коржука І.О. та скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам закону не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Коржука Ігоря Олександровича, який діє в інтересах приватного підприємства «Нікатранс» залишити без задоволення.

Ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 13 серпня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л. Гаврилова

Т.Б. Ткаченко