Справа № 710/1278/17
Провадження № 2/710/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді - Побережної Н.П.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №93 по вул. Паркова (в минулому Леніна) в с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, укладений 11.09.2007 між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_9, та визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, по вул. Паркова,(в минулому Леніна), 93.

Свій позов позивач мотивує тим, що позивач та його чоловік ОСОБА_10 проживали та були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 у власному будинку до 12.10.2007. Потім вони продали будинок в с. Терешки та за кошти, виручені від продажу вказаного будинку, придбали житловий будинок в с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, по вул. Паркова,(колишня Леніна), 93, у ОСОБА_6. Так як власних дітей вони не мали, а досягли похилого віку та погребували сторонньої допомоги, то вирішили договір купівлі - продажу будинку від 11.09.2007 оформити на імя племінника позивача ОСОБА_8 за його згодою. Право власності на будинок зареєстроване за ОСОБА_8 24.09.2007 в Шполянському виробничому підрозділі Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації серія СГГ№ 329099. Будинок придбаний за власні кошти у ОСОБА_6 за 33000,00 грн., які передані йому особисто, підтвердженням чого є його розписка, яка складена та підписана в присутності свідків. ОСОБА_8 кошти на придбання цього будинку не надавав. 25.10.2007 позивач та його чоловік ОСОБА_10 зареєструвалися та проживали в придбаному нами будинку. ОСОБА_11 в будинку не був зареєстрований та не проживав. Він постійно був зареєстрований та проживав в м. Черкаси разом із своєю сімєю. Періодично приїздив до позивача з його чоловіком та надавав їм необхідну допомогу в господарських роботах, придбанні ліків, продуктів харчування. Після смерті чоловіка позивача ОСОБА_10, яка настала 29.12.2013, позивач залишився проживати один. Нещодавно позивачу виповнилося 73 роки, позивач хворіє і потребує стороннього догляду. Племінник позивача ОСОБА_8 надавав йому свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані до дня його смерті. Однак 02.01.2017 ОСОБА_8 помер. Після його смерті позивач вимушений була подати заяву про прийняття спадщини до 1-ої нотаріальної контори м. Черкаси. Але на вказаний будинок претендує також дочка племінника, ОСОБА_4, яка є спадкоємицею по закону першої черги, яка фактично усуває позивача від спадщини як спадкоємець ближчого ступеня споріднення. Дружина померлого ОСОБА_12, на спадщину не претендує. За вказаних обставин, в разі видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4, в тому числі на спірний будинок, позивач фактично може залишитися без житла, чим порушуються його права. В даній ситуації позивач розуміє, що йому необхідно було укласти договір довічного утримання із ОСОБА_8М, але позивач не сподівався, що племінник помре раніше. До смерті він піклувався про позивача з чоловіком так як належить особі, стороні по договору довічного утримання. При його житті у позивача не було підстав для оспорювання договору купівлі-продажу будинку, оформленого на імя Сахна.І.М. Тому був укладений договір купівлі- продажу будинку між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 Уклавши договір купівлі продажу будинку на імя свого племінника ОСОБА_8 замість договору довічного утримання позивач помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, про порушення яких дізналася 02.01.2017 у звязку із смертю власника будинку.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 03.01.2018 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 12.04.2018 залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7 та визнано третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4, співвідповідачем по даній справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.06.2018, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалами Шполянського районного суду Черкаської області від 25.01.2018, 12.04.2018, 22.06.2018, 10.07.2018, 01.10.2018, 07.11.2018, 07.12.2018 розгляд справи вирішено провести в режимі відеоконференції.

Позивач та його представник в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позов визнав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання зявився проти задоволення позову заперечував, подав відзив, який мотивував тим, що позивачем подано завідомо безпідставний позов і спір має очевидно штучний характер. Воля батька відповідача на укладення саме договору купівлі продажу, а не іншої угоди підтверджена особистим підписом на договорі. За життя батько відповідача жодного разу не говорив про те, що власником купленого ним будинку є його тітка (позивач по справі) чи інші особи, і що в нього існує домовленість про довічне утримання позивача. Крім того, своїм підписом обидві сторони, в тому числі і відповідач ОСОБА_6, підтвердили умову договору, зазначену у п.5 про те, що «волевиявлення їх є вільним та усвідомленим і відповідає їх волі, умови договору зрозумілі і відповідають їх реальній домовленості, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним». Отже і продавець і покупець підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимого чи удаваного правочину. Дана обставина посвідчена нотаріусом, який роз'яснив сторонам вимоги щодо змісту і наслідків договору купівлі продажу. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання того правочину, який вони насправді вчинили. Отже, для того щоб договір був удаваним необхідні свідомі дії обох сторін для приховання істинної волі. Наміру однієї сторони на укладення удаваного правочину недостатньо. Те що тітка - позивач, яка взагалі не є стороною договору і продавець ОСОБА_6. А.В., мали на меті інше, ніж обумовлене договором купівлі продажу, не є підставою визнання правочину удаваним та недійсним. Надана відповідачем розписка ОСОБА_6В є недопустимим доказом, адже в п. 2 чинного і належним чином оформленого договору купівлі-продажу передбачено, що продавець отримав грошові кошти від покупця, а не від третіх осіб, і покупцем є ОСОБА_8М, а не ОСОБА_14 Також відповідач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає закону і обставинам позову, відповідно до яких позивач наполягає на тому, що оспорюваний правочин є удаваним, але при цьому просить визнати його недійсним і, не будучи стороною договору купівлі продажу, просить визнати за нею право власності на будинок придбаний за недійсним договором. Наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦКУ, це повернення сторін до первинного стану, який існував до укладення недійсного правочину. Тобто, право власності на спірний будинок жодним разом не може бути визнане за позивачем, який не був стороною оспорюваного правочину, а грошові кошти отримані відповідачем за договором купівлі продажу, повинні бути сплачені покупцю, або його правонаступникам. Для того, щоб суд визнав оспорюваний правочин купівлі-продажу договором довічного утримання, позивач повинен довести, що він з покійним ОСОБА_8 досяг всіх істотних умов договору утримання, передбачених главою 57 ЦК України, за яким вона також не може залишатися власником придбаного будинку. Також відповідачем ОСОБА_4 надана до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7, в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у своєму клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності, в той же час, підтримує поданий ним позов до суду, в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11.09.2007, укладений щодо житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Шполянський район, с. Лозуватка, вул. Паркова, 93, укладений між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_9 та визнати за ОСОБА_7 право власності на частину вказаного будинку в порядку спадкування за законом, та вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Свою позовну заяву третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, мотивувала тим, що після смерті ОСОБА_8, який являвся рідним батьком ОСОБА_7, останній фактично прийняв спадщину на відповідну частину житлового будинку № 93 по вул. Паркова (в минулому Леніна) в с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, шляхом подачі заяви до Першої черкаської державної нотаріальної контори. Також, ОСОБА_7 В,І, вважає, що вказаний будинок був придбаний його батьком ОСОБА_8 з дотриманням вимог чинного законодавства на момент його укладання.

Відповідно до оспорюваного договору купівлі - продажу, за погодженням сторін продаж житлового будинку вчинювався за суму 20 200,00 грн. які продавець ОСОБА_15 одержав повністю від покупця ОСОБА_8, до підписання цього договору. Також, вказаним договором визначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок, який вони здійснили до підписання цього договору, на час підписання договору не мають одна до одної жодних претензій майнового та немайнового характеру щодо проведення розрахунків. Окрім того, у вказаному договорі зазначається, що продавець та покупець взаємно стверджують, що однаково розуміють значення і умови договору та правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований і. реальне настання наслідків, які обумовлені договором, таким чином він не носить характеру фіктивного або удаваного правочину; ціна продажу, зазначена в цьому договорі, відповідає дійсним намірам. Разом із тим, вказаний договір посвідчено нотаріально та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_8 від 24.09.2007. Договір купівлі - продажу житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Шполянський район, с. Лозуватка, вул. Паркова, 93, укладений 11.09.2007 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець,, відповідає вимогам ст. ст. 655, 657 ЦК України та містить істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду, в тому числі, щодо предмету та ціни договору, укладений в письмові формі і посвідчений нотаріально. Враховуючи наведене вище, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, вважає, що договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Шполянський район, с. Лозуватка, вул. Паркова, 93, укладений 11.09.2007 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) є укладеним на умовах та в порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням принципу свободи договору, а також встановлених законом вимог щодо форми та змісту, а тому відсутні будь-які законні підстави для визнання його недійсним. Будучи рідним сином померлого ОСОБА_8 та знаючи про наявність нерухомого майна у останнього, керуючись ст. ст. 1268-1269 ЦК України ОСОБА_7 у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_8 було подано заяву про прийняття спадщини після померлого, таким чином, ОСОБА_7 прийняв дану спадщину і має право на спадкове майно померлого ОСОБА_8

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення, та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 помер 02.01.2017, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №293815 від 05.01.2017, виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (Т.1 а.с.6).

ОСОБА_10 помер 29.12.2013, актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР №227142 від 30.12.2013, виданим Лозуватською сільською радою Шполянського району Черкаської області (Т.1 а.с.7).

Згідно з розпискою від 20.09.2007 ОСОБА_6 продав ОСОБА_10 та ОСОБА_2 свій житловий будинок з надвірними спорудами: повіткою, літньою кухнею, криницею, гаражем, присадибну ділянку площею 0,40 га, які знаходяться за адресою вул. Леніна, 93, с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, за що отримав від ОСОБА_10 та ОСОБА_2 33000,00 грн. Розрахунок проведено при свідках: ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (Т.1 а.с.5).

Відповідно до довідки №241 від 07.03.2017, виданою Лозуватською сільською радою Шполянського району Черкаської області, в с.Лозуватка Шполянського району Черкаської області по вул. Паркова, 93, за ОСОБА_8, який помер 02.01.2017, на праві особистої власності дійсно числиться житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці 0,40 га, яка не приватизована. Даний житловий будинок належить ОСОБА_8, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.09.2007, серія СГГ № 329099. На час купівлі будинку в ньому були зареєстровані ОСОБА_6, який вибув 25.10.2007, ОСОБА_19, яка вибула 25.10.2007, ОСОБА_10, прописаний з 25.10.2007року, який помер 29.12.2013, ОСОБА_2, яка прописана з 25.10.2007року постійно по даний час. Згідно договору купівлі продажу від 11.09.2007, посвідченого ОСОБА_9, приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, даний будинок був переоформлений 11.09.2007 з ОСОБА_6 на ОСОБА_8. З 25.10.2007 по даний час за вищевказаною адресою постійно проживає та зареєстрована ОСОБА_2, з 25.10.2007 по 29.12.2013 постійно проживав та був прописаний ОСОБА_10, ОСОБА_8 в даному будинку не проживав, лише періодично приїжджав (Т.1 а.с.8).

Згідно з довідкою №119 від 07.03.2017, виданою виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 постійно проживала та була зареєстрована в власному будинку в селі Терешки, Шполянського району, Черкаської області по вулиці Шевченка, 12, до жовтня 2007 року та вибула на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 після продажу свого власного будинку (Т.1 а.с.9).

11.09.2007 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Леніна в с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, за яким ОСОБА_6 продав а ОСОБА_8 купив зазначений житловий будинок. Інвентаризаційна вартість будинку становить 54973,00 грн., продаж здійснено за 20200,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_9 11.09.2007, зареєстровано в реєстрі за №2053 (Т.1 а.с.12, 86).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів №4585873 від 11.09.2007, наданого приватним нотаріусом Шполянського районого нотаріального округу ОСОБА_9, 11.09.2007 був зареєстрований договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (Т.1 а.с.10).

Згідно з витягом по реєстрацію права власності на нерухоме майно №16032545 від 24.09.2007, виданим Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Леніна в с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, на підставі договору купівлі-продажу №2053 від 11.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, належить ОСОБА_8 (Т.1 а.с.11).

Відповідно до виклику Першої черкаської нотаріальної контори №439/02-14 від 14.03.2018, надісланого ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, останнім необхідно обов'язково з'явитися до Першої черкаської державної нотаріальної контори 20.03.2018 о 14 год.00 хв. в каб. № 4 по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8, померлого 02.01.2017 року та для з'ясування можливих спірних питань (Т.1 а.с.47, 85).

Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-СР №266949 від 22.03.2018, виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_7 народився 13.04.1989, актовий запис №794. Батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_20 (Т.1 а.с.84).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України суд має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

В листі Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року зазначено, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_21, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили намір позивача оформити будинок, який належав ОСОБА_6 на праві власності та за який ОСОБА_10, ОСОБА_2 передали кошти в сумі 33000,00 грн. ОСОБА_6 на ОСОБА_8

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, позивач не надав од суду жодних належних та допустимих доказів того, що, укладаючи договір від 11.09.2007 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 бажали саме укладення договору довічного утримання між ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Надана до суду розписка могла б свідчити про бажання сторін укласти договір купівлі-продажу між ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, однак аж ніяк не договору довічного утримання між ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Відтак позивач не надав суду належних та допустимих доказів також і того, що він насправді має право на житловий будинок з надвірним будівлями та спорудами за адресою: вул. Паркова (Леніна), 93, с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на будинок.

Відповідачем ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності (Т.1 а.с.68), однак відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог, тому підстави для застосування до первісного позову строків позовної давності відсутні.

Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, про визнання дійсним договір купівлі-продажу від 11.09.2007, укладений щодо житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Шполянський район, с. Лозуватка, вул. Паркова, 93, укладений між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_9 та визнання за ОСОБА_7 право власності на частину вказаного будинку в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Паркова (Леніна), в с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області, від 11.09.2007, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_9 відповідає всім вимогам, встановленим ЦК України для договорів такого типу, а тому є дійсним і не потребує додаткового визнання своєї дійсності в судовому порядку.

Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного суд відмовляє ОСОБА_7 в задоволенні його позовних вимог щодо визнання дійсним зазначеного договору купівлі-продажу.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.3 ОСОБА_1 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Згідно з п.4 ОСОБА_1 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Однак, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 1 абз.3, ОСОБА_22 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», акцентовано, на тому, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для відмови ОСОБА_7 в задоволенні його позовних вимог щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні як первісного позову так і позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд залишає понесені позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, судові витрати на рахунку вказаних учасників справи.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 202, 203, 209, 215, 235, 627, 655, 657, 1216, 1218, 1261 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п.3 ОСОБА_1 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 28.12.2018.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_23