Суддя Попова В. О.
Справа № 644/3864/18
Провадження № 2/644/1740/18
22.12.2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Попової В.О.,

за участю секретаря - Дашкової К.С.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони є співвласниками трьох кімнат в будинку готельного типу за адресою: м.Харків, бульвар Ів. Каркача, 73, кімн. 246, 247, 248. При цьому, ОСОБА_2 є власницею ? частини кімнат № 246, 247, 248 , ОСОБА_4 є власницею ? частини кімнат № 246, 247, 248 ; ОСОБА_1 є власницею ? частини кімнат № 246, 247, 248. Між співвласниками не досягнуто згоди щодо спільного користування кімнатами, постійно виникають суперечки з цього приводу. Нормальне проживання у кімнатах внаслідок цих суперечок стало неможливим, відповідачка постійно чинить перешкоди у користуванні кімнатами. ОСОБА_1 самочинно об'єднала ці кімнати, залишивши один вхід, на якому постійно змінює замок. Коли в серпні 2016р. ОСОБА_5 звернулась до КП «Харківське міське БТІ» за виготовленням технічного паспорту, в ньому було поставлено відмітку про самочинну реконструкцію і об'єднання кімнат № 246, 247, 248, в результаті чого в кімнати зроблено один вхід, тоді як раніше усі кімнати мали окремі входи. У звязку з викладеним позивачка, яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_3, вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачам у користуванні належними кімнатами № 246, 247, 248 за адресою: Харків, б-р Ів. Каркача, 73, шляхом відновлення дверних отворів у кімнати № 246 і 248 та демонтажу самовільно встановлених перегородок у кімнатах 247 і 246, привести кімнати №246, 247, 248 в попередній стан та не чинити перешкод у доступі до кімнат.

Представник позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, в судове засіданні не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутність та відсутність позивача, в якій просила розглянути справу за наявними матеріалами та матеріалами перевірки Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за її заявою від 16.10.2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_2 доводиться їй невісткою, а ОСОБА_4 онукою. Частка у праві сумісної власності трьох кімнат в будинку готельного типу за адресою: Харків, бульвар Ів. Каркача, 73, кімн. 246, 247, 248 набута ОСОБА_2 за час шлюбу з її сином ОСОБА_6, після загибелі якого в неї погіршились стосунки з невісткою, стали виникати суперечки щодо користування спільною власністю. Після того як ОСОБА_2 вдруге вийшла заміж та переїхала жити до США, спільною власністю опікується її матір - ОСОБА_5 Категорично наполягала на тому, що демонтаж самовільно встановлених перегородок у спірних кімнатах здійснений позивачем і перешкоди у користуванні власністю мають місце саме по відношенню до неї з боку позивача та її матері. З цього приводу вона чисельну кількість разів зверталася до поліції з відповідними заявами. Посилаючись на відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.07.17, відповідно до якої у вересні 2016 року в момент проведення технічної інвентаризації у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був доступ до спірного житла, стверджувала, що дверні отвори у кімнатах змінені саме позивачем. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, обравши передбачений законом або умовами договору спосіб захисту.

Згідно частини 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України учасник справи, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 1/2 частини кімнат № 246, 247, 248 на підставі свідоцтв про право власності від 23.11.2012р, витяги про державну реєстрацію прав відповідно від 28.12.2012, 24.12.2012, 28.12.2012; ОСОБА_4 є власницею 1/4 частини кімнат № 246, 247, 248 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.11.2012р., витяги про державну реєстрацію прав відповідно від 28.12.2012, 24.12.2012, 28.12.2012; ОСОБА_1 є власницею 1/4 частини кімнат № 246, 247, 248 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.11.2012р., витяги про державну реєстрацію прав відповідно від 28.12.2012, 24.12.2012, 28.12.2012.

Зазначені обставини підтверджуються також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 147577629, 147577629, 147577785.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, її неповнолітня донька ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками трьох кімнат в будинку готельного типу за адресою: Харків, бульвар Ів. Каркача, 73, кімн. 246, 247, 248.

Дані обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України.

З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.07.17 року вбачається, що на замовлення ОСОБА_2 комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради 01.09.2016 року проведена технічна інвентаризація кімнат у будинку готельного типу №№ 246, 247, 248, розташованих по бульвару Каркача Івана, 73 у м. Харкові. Технічний паспорт виготовлений та виданий замовнику. Тобто станом на 01.09.2016 року позивач мала доступ до спірного житла.

З огляду на зазначене суд не бере до уваги посилання представника позивача в письмовій заяві як на підставу своїх вимог на матеріали перевірки Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за її заявою від 16.10.2016 року, оскільки відповідно до висновку №15650 від 22.11.2017 року розгляд матеріалу припинено.

Вбачається, що ОСОБА_1 також неодноразово зверталася до правоохоронних органів про вживання заходів ОСОБА_2 з приводу перешкод у користуванні спільною власністю. За результатами перевірок було рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

З врахуванням положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд надавши оцінку зібраним у справі доказам, вбачає, що позивачем (її представником) всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про заміну саме ОСОБА_1 дверних отворів у кімнати № 246 і 248 та самовільне встановлення перегородок у кімнатах 247 і 246 . Твердження позивача про те, що відповідач здійснив перепланування квартири, співвласником якої також є позивач, без його згоди, порушивши тим самим його права, не ґрунтується на належних та допустимих доказах і з врахуванням того, що позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не дав належних та допустимих доказів, які б спростовували заперечення відповідача в цій частині, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст.13,41 Конституції України, ст.ст. 317,358 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12,13, 76-82, 133, 141, 263-266 , 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевіський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Попова В.О.

Повний текст рішення складено 22.12.2018 року

Суддя: Попова В.О.