Провадження № 2/522/6841/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, по якому просила, притягнути відповідача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2:

-До сплати заборгованості аліментів за три роки з розрахунку 2000,00 гривень в місяць, на користь ОСОБА_1 і сплатити заборгованість на її картку № 5168 7554 1934 5034 у Приватбанку.

-До щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 гривень з подальшою індексацією;

-До сплати одноразових виплат, передбачених ст. 185 СК України, у розмірі 4000,00 гривень з 2018 року і кожного наступного року в липні місяці на додаткові витрати для здачі дитини в оздоровчий табір у період літніх канікул.

-Кошти аліментів, які будуть визначені за рішенням суду, відповідачу надсилати на картку дитини № 5168 7559 3897 5923 у Приватбанку, відкриту на ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2014 року від утримання неповнолітнього сина у добровільному порядку відмовився та по цей час не надає коштів, не дивлячись на те, що позивач неодноразово зверталась до нього, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 31 жовтня 2009 року, зареєстрованого в Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в м. Одеса, актовий запис № 926.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до довідки № 13-1-329 від 30.05.2018 року, ОСОБА_1 працює в Одеській філії ПАТ «Укртелеком» з 12.06.2017 року на посаді спеціаліста з охорони праці та її заробіток за жовтень 2017-2018 року становить: 33862,15 гривень.

Позивач зазначає, що на утримання дитини їй доводиться витрачати не менш ніж 4 000,00 гривень та практично вся її заробітна плата витрачається на утримання сина. Відповідач з дати розірвання шлюбу деякий час надавав матеріальну допомогу на утримання сина, проте з 2014 року від утримання дитини в добровільному порядку відмовився.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Відповідач є підприємцем та займається ремонтом радіотелевізійної аудіо та відеоапаратури, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 01 січня 1860 гpивeнь; з 01 липня 1944 гpивeнь; з 01 грудня 2027 гpивень.

Враховуюче викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позов та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 13.06.2018 року.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 сплати заборгованості аліментів за три роки з розрахунку 2000,00 гривень в місяць, на користь ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

У матеріалах справи наявні заяви від матері позивача - ОСОБА_4, відчима - ОСОБА_5, брата - ОСОБА_6, з яких вбачається, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги на утримання сина, проте відповідач ухиляється від надання такої допомоги.

Однак, позивачем не заявлялось до суду заяв та клопотань про допит вказаних осіб як свідків, разом з тим, надані заяви не засвідчені належним чином, у звязку з чим, не є належним допустимим достовірним та достатнім доказом у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Суд вважає, що надані позивачем докази не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що під ухиленням відповідача, як батька дитини від сплати аліментів може свідчити невиконання ним своїх обовязків при цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто спрямовані на невиконання відповідного обовязку визначеному законом, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборні сили, події тощо).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача, у звязку з чим, суд вважає, що підстав для задоволення вимоги про стягнення заборгованості з аліментів за три роки з розрахунку 2000,00 гривень в місяць з відповідача в суду не має.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача одноразових виплат, передбачених ст. 185 СК України, у розмірі 4000,00 гривень з 2018 року і кожного наступного року в липні місяці на додаткові витрати для здачі дитини в оздоровчий табір у період літніх канікул, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2 ст.141 СК України, згідно яких мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1, зводяться до того, що дитина потребує додаткових витрат, які позивач припускає витратити у майбутньому часі, а саме для здачі дитини в оздоровчий табір у період літніх канікул, проте жодного доказу на підтвердження даних витрат, які вона очікує понести суду не надано, також, не надано доказів стягнення з відповідача витрат саме в розмірі 4000,00 гривень.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти чи додаткові витрати, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір додаткових витрат має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

З огляду на те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, з відповідача стягуються аліменти щомісячно, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення щорічних додаткових витрат на утримання дитини.

За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, суд зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення коштів, які будуть визначені за рішенням суду, відповідачу надсилати на картку дитини № 5168 7559 3897 5923 у Приватбанку, відкриту на ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки виконання рішення суду здійснюється у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та належить до виключної компетенції виконавчої служби.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий 15.01.2002 року Іллічівським РВ у м. Одеси) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2, адреса: м. Одеса, узвіз Марінеско 16, кв. 7) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 13.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30.09.2028 року.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду складений 10.08.2018 року.

Суддя Бойчук А.Ю.