ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/274/18 Справа № 182/2233/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобиляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/2233/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. о 14 годині 56 хвилин у м. НікополіДніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування позовної заяви зазначило, що 27.04.2010 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1 700 грн. зі сплатою 30, 00 % річних за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком Договір. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. У звязку із чим, станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість в сумі 41 157 грн. 98 коп., що складається з: - 1 549, 56 грн. заборгованість по кредиту; - 32 951, 79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 220, 54 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); - 1 936, 09 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитом у розмірі 9 755 грн. 75 коп. (яка складається з: 1 549, 56 грн. заборгованість по кредиту; 1 549, 56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 220, 54 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 936, 09 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначив, що суд безпідставно зменшив розмір процентів та не врахував, що проценти є платою за користування кредитом і зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу не підлягають. У звязку з чим, представник позивача вважає безпідставним застосування положень ч.2 ст. 616 ЦК України до врегулювання спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 89-93), в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 27.04.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають Заява, підписана відповідачем, Умови надання і Правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_3 (а.с.5-30).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконала в частині своєчасної сплати заборгованості по кредиту, процентам за його використання та комісії, що призвело до виникнення заборгованості, станом на 28.02.2017 року, в сумі 41 157 грн. 98 коп., що складається з: 1 549, 56 грн. заборгованість по кредиту; 32 951, 79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 220, 54 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 936, 09 грн. (процентна складова) (а.с.3-4).

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявність у звязку з цим у позивача права вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру заборгованості по процентам до розміру заборгованості по кредиту з підстав, визначених ч.2 ст. 616 ЦК України.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційному порядку не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється, згідно вимог ст.367 ЦПК України та зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру заборгованості по процентам до розміру заборгованості по кредиту з підстав, визначених ч.2 ст. 616 ЦК України, колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Аналогічні норми процесуального права закріплено й у статті 263 ЦПК України, в редакції, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, зазначеним вимогам не відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Згідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, на боржника покладається обовязок з погашення заборгованості по кредиту, процентам за його користування, перевитратам платіжного ліміту, оплати комісій на умовах, передбачених цим договором (а.с. 11-16).

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак остання взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 3-4).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, однак вона взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила щомісячні платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» такими, що заслуговують на увагу, а висновок суду про зменшення розміру заборгованості по процентам до розміру заборгованості за кредитом й стягнення їх в сумі 1549,56 грн., необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Крім того, право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, передбачено положеннями ст. 616 ЦК України.

Однак, зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Отже, зменшувати відсотки за користування кредитом законом не передбачено, оскільки вони не є неустойкою.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що у суму заборгованості включено відсотки, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, та які не є неустойкою.

Однак, зменшуючи розмір стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь позивача суд першої інстанції вказаних розяснень не врахував та дійшов помилкового висновку, що розмір заборгованості по процентам підлягає зменшенню до розміру заборгованості по кредиту.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після закінчення строку дії кредитного договору захист прав та інтересів позивача, у випадку не виконання грошового зобовязання, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вищевикладене узгоджується із висновками ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий по червень 2016 року включно (а.с. 77).

Відтак, у межах строку кредитування, по червень 2016 року включно, відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

З наданого банком розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом на загальну суму 32 951,79 грн. нараховувалися банком за період з 24 січня 2011 року по 28 лютого 2017 року, тобто і після закінчення строку дії кредитного договору від 27 квітня 2010 року.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.1048, 1050 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом, які обліковується за ОСОБА_1 станом на 30 червня 2016 року (на момент закінчення строку дії кредитного договору) в сумі 18 203,26 грн. (а.с. 75).

При цьому, колегією суддів не вирішується питання про захист прав та інтересів кредитодавця ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом стягнення сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки такі позовні вимоги в суді першої інстанції позивачем не заявлялися, а згідно вимог ст.367 ЦПК України та зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного судом розміру відсотків, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та загального розміру заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 59), тобто пропорційно до задоволеної частин вимог.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року в частині частково задоволення позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за процентамизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість про процентам за кредитним договором б/н від 27.04.2010 року станом на 30 червня 2016 року в розмірі 18 203 (вісімнадцять тисяч двісті три) гривень 26 (двадцять шість) копійок.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року в частині загального розміру заборгованості за кредитом, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк, змінити, збільшивши цей розмірі з 9 755,75 грн. до 26 409 (двадцяти шести тисяч чотириста девяти) гривень 45 (сорока пяти) копійок.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року в частині загального розміру сум, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк змінити, збільшивши цей розмірі з 11 355,75 грн. до 28 009 (двадцяти восьми тисяч девяти) гривень 45 (сорока пяти) копійок.

В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: