ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків

справа № 643/5842/16-ц

провадження № 22-ц/818/1904/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2,

Відповідач: ОСОБА_3,

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

за зустрічним позовом:

Позивач: ОСОБА_3,

Відповідачі: ОСОБА_2,

суддя Московського районного суду міста Харкова ОСОБА_5

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2018 року, постановлену суддею Нев'ядомським Д.В.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_3 третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2, судді Московського районного суду міста Харкова ОСОБА_5, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення доказів - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не обґрунтовано необхідність забезпечення доказів шляхом допиту свідків, не конкретизовано які саме обставини можуть підтвердити свідки. Стосовно витребування у відповідача ОСОБА_2 за 64 місяці підтвердження цільового витрачання аліментів на потреби дитини, з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради матеріали перевірок за заявами, зверненнями, скаргами та запитами, з Харківської дирекції ПАТ Укрпошта м. Харкова інформацію щодо особи яка систематично отримує на протязі 2013 року по жовтень 2018 року та на підставі якого документу аліменти, скільки разів на протязі 2013-2018 року отримувала аліменти безпосередньо ОСОБА_2 - не конкретизовано які докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, не обґрунтовано необхідність забезпечення доказів, стосовно витребування з АБ ГУМС в Харківській області встановлення місця реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_2, з державної прикордонної служби України та витребувати інформацію щодо перетину кордону відповідачем ОСОБА_2 з 2015 року по 2018 рік - не відноситься до забезпечення доказів в розумінні ст.116 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Посилається на необґрунтовану тривалість розгляду справи.

Вважає, що аліменти, які він сплачує на утримання свого сина - використовуються не за цільовим призначенням, а до суду не було надано жодного фінансового документу на спростування вказаних обставин.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 не зареєстрована, не проживає у Харківській області, мешкає у Португалії, не має доходу, ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції всупереч ч. 9 ст. 83 ЦПК приєднав до матеріалів справи докази, які не були надіслані сторонам.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі ( т. 2 а.с. 27).

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши виділені матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, судді Московського районного суду міста Харкова ОСОБА_5, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_3 19 жовтня 2018 року подав до суду заяву № 40 про забезпечення доказів.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 2 і 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Це стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Заява ОСОБА_3 про забезпечення доказів в частині виклику свідків не містить обґрунтування того, які саме обставини, що входять до предмету доказування у справі, можуть бути підтверджені показаннями свідків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зі змісту заяви ОСОБА_3 не вбачається, що існують об'єктивні перешкоди в самостійному отриманні інформації та існування труднощів в її отриманні. ОСОБА_3 не надано доказів того, що витребувані докази мають значення для вирішення справи, не вказано обставини, які можуть підтвердити витребувані документи, так само, як і те, що дані докази можуть підтвердити обставини, які підлягають доказуванню у даній справі, також, заявником не надано доказів того, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Крім того, деяка витребувана інформація стосується осіб, які не є учасниками даної справи, а певні відомості містять персональну інформацію, оприлюднення якої може призвести до порушення їх особистих прав та законних інтересів.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції . Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. )

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до статті 375 ЦПК України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, колегія суддів, -

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий (підпис) С.С. Кругова

Судді (підпис) А.І. Колтунова

(підпис) Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 26 грудня 2018 року