КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3598 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Дубас Т.В.

Унікальний №369/7734/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та спільно проживають у будинку батьків відповідача.

Відповідач добровільно визнав своє батьківство, однак обмежує свою участь у вихованні дитини купівлею подарунків на свята та дні народження, а також повсякденним спілкуванням.

Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, сторони спільне господарство не ведуть, хоч і проживають в одному будинку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 22 жовтня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, неповне дослідження та неправильне трактування доказів, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеного розміру аліментів, зменшивши його до ? частини з усіх видів заробітку/доходу апелянта.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги під час постановлення оскаржуваного рішення, готовність апелянта сплачувати аліменти на утримання сина у відсотковому співвідношенні до його заробітної плати, яка становить 3 700,00 грн. на місяць.

Не було надано правової оцінки постійній відсутності позивача за місцем проживання, веденню нею аморального способу життя та доказам наданим апелянтом на підтвердження факту ведення спільного з позивачем господарства.

Апелянт постійно спілкується та виховує сина, про що свідчать додатні ним до апеляційної скарги фіскальні чеки. Окрім того на його утриманні перебуває мати пенсіонер, яка має проблеми зі здоров'ям.

20 листопада 2018 року ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заперечення на апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просила відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження та не заперечується сторонами. (а.с.4)

Згідно довідки Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради №836 від 20 червня 2018 року ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на її утриманні знаходиться її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5)

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.18, 25-27)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з принципу відповідальності батьків за виховання і розвиток власних дітей та забезпечення їм належних умов існування. Доказів перебування на утриманні відповідача його матері суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що на час розгляду справи дитині виповнилось 9 років.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1 860 грн., з 1 липня - 1 944 грн., з 1 грудня - 2 027 грн.

Мінімальна заробітна плата починаючи з 01 січня 2018 року становить 3 723,00 грн. (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»)

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 працює на посаді мерчандайзера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРИ-СЕЙЛ» з 10 липня 2018 року і його заробітна плата становила: у липні 2018 року - 2 707,64 грн., у серпні 2018 року - 3 723,00 грн. (а.с.53)

Доводи апелянта щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері пенсіонерки, яка потребує додаткового піклування, колегією суддів вважаються безпідставними та недоведеними, оскільки відомостей щодо рівня її пенсійного забезпечення та отримуваних доходів матеріали справи не містять.

Копія наданих апелянтом письмових показів ОСОБА_4 від 03 жовтня 2018 року, колегією суддів також оцінюються критично, оскільки виходячи з положень ч.2 ст.78 ЦПК України, вони не є належними доказами тверджень апелянта.

Посилання апелянта на належне ним утримання сина та придбання всього необхідного для дитини, колегією суддів оцінюються критично, оскільки наведений в апеляційній скарзі перелік придбаних нещодавно для потреб дитини речей та товарів, разом з наданими фіскальними чеками (а.с.55-58), спростовують твердження апелянта щодо ведення з позивачем та сином спільного господарства, враховуючи що виходячи із загально прийнятих норм харчування та розвитку раціон дев'ятирічної дитини не може складатися з одних солодощів. Доказів придбання решти товарів саме для дитини позивачем не надано та в самій апеляційній скарзі будь-яких зауважень щодо них не міститься.

Доводи апелянта щодо спільного проживання з позивачем та дитиною, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки жодною стороною цей факт не оспорюється та не спростовуються.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням участі обох батьків в матеріальному утриманні дитини сума 1 500,00 грн. на місяць буде більш менш достатнім розміром аліментів, який забезпечить можливість нормального розвитку, достатність існування, навчання та харчування дитини.

Беручи до уваги обов'язок участі обох батьків в утриманні дитини, колегія суддів вважає, що в зазначеному розмірі сума витрат на дитину на день буде приблизно складати по 50 грн. на кожного з батьків на день.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що у разі сплати кожним із батьків щоденно на утримання дитини вказаної суми, вона все одно не буде співмірною для забезпечення дитині достатнього рівня для існування, гармонійного розвитку, навчання та харчування.

Проте враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно здійснено розгляд справи, рішення суду першої інстанції є зваженим та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль