Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 300/530/18

Провадження № 2/300/161/2018

17.12.2018 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовомЛопіт ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 сільської ради Воловецького району Закарпатської області (далі ОСОБА_6 сільська рада), в якому просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,0608 га, 0,1016 га, 0,0576 га та 0,1636 га, всього загальною площею 0,3836 га, що розташовані на території с. Верхні Ворота ОСОБА_6 сільської ради, право на які виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 041931, виданого 12.08.2002 р., яке не визнається відповідачем ОСОБА_6 сільською радою.

В обґрунтування позову зазначала, що зазначені земельні ділянки були передані їй за рішенням 14 сесії 21 скликання ОСОБА_6 сільської ради та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 041931, виданого 12.08.2002 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 143. Однак зазначений державний акт не був підписаний сільського голови та не може вважатися повноцінним документом.

Позивач зверталась до ОСОБА_6 сільської ради, однак рішенням № 257 від 17.05.2018 р. їй відмовлено у підписанні та посвідченні печаткою державного акту.

Вважає, що підпис сільського голови на державному акті не є підставою набуття права власності, оскільки це питання відноситься до компетенції сесії сільської ради, а є тільки формальністю, яка надає документу юридичного значення. Просив визнати право власності на земельні ділянки в судовому порядку, оскільки новий сільський голова не має повноважень підписувати державний акт за попередника.

На підставі відповідної заяви ухвалою суду від 13.11.2018 р. до справи було залучено третю особу ОСОБА_4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Із заяви вбачається, що він є власником домоволодіння за адресою с. Верхні Ворота, вул. Верховинська, 66, Воловецького району Закарпатської області, в якому проживає також позивачка, а тому рішення в справі може вплинути на його права.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позов посилаючись на обставини викладені позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради у підготовчому судовому засіданні позов не визнав, вважаючи, що право власності на земельну ділянку виникає після виготовлення землевпорядної документації на підставі державного акту, виданого органом місцевого самоврядування в передбаченому законом порядку, просив у позові відмовити.

На судовий розгляд представник відповідача та третя особа не зявилися без поважних причин, хоч були належно повідомлені про час та місце розгляду справи, що стало підставою для заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

На підтвердження позову позивач надала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 041931 оформлений на імя ОСОБА_1, в якому зазначено, що на підставі рішення 14 сесії 21 скликання ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,3836 га для ведення особистого підсобного господарства та господарських споруд. Державний акт не підписаний головою ОСОБА_6 сільської ради та не посвідчений відповідною печаткою.

ОСОБА_7 до ч.1 ст. 6 Земельного кодексу України (далі ЗК України), в редакції від 22.06.1993 р., чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:

ведення селянського (фермерського) господарства;

безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

ведення особистого підсобного господарства;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка);

садівництва;

дачного і гаражного будівництва.

У відповідності зі ст. 17 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 р.) передача земельних ділянок у колективну та приватну власністьпровадиться ОСОБА_7 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської,селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_7 народних

депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заявізазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

ОСОБА_7 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_7 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури іподається до районної (міської) ОСОБА_7 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими ОСОБА_7 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зстаттею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно з ч.1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними

організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

У відповідності з ч.1 ст. 23 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_7 народних депутатів.

На підтвердження позову позивачка не надала рішення органу місцевого самоврядування про передачу їй у власність земельної ділянки, відсутній проект відведення земельної ділянки у власність, погоджений у встановленому законом порядку, а Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 041931 оформлений на імя ОСОБА_1, не має юридичної сили, оскільки не підписаний головою ОСОБА_6 сільської ради та не посвідчений відповідною печаткою.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відмовляючи в позові суд виходить з того, що на час звернення до суду з позовом позивачка ОСОБА_1 не набула права власності на зазначені земельні ділянки в установленому законом порядку, оскільки не одержала документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, тобто державного акту на право власності на землю встановленого зразка, та не здійснила його державної реєстрації.

Суд зазначає, що виникнення права власності на земельну ділянку на підставі судового рішення чинним законодавством не передбачено.

На підставі встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що фактичні та правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 284ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на земельні ділянки, відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судові витрати покласти на позивача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлений та проголошений 26.12.2018 р. о 09.30 год.

Головуючий В.А. Вотьканич