ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 621/2486/17 (категорія: договірні)

Провадження № 22ц/818/245/18

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року у складі судді Бібіка О.В.

у цивільній справі № 621/2486/17 за позовом фермерського господарства ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про визнання договору оренди землі поновленим, -

встановив:

06.11.2017 ФГ ОСОБА_4 звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнило та просило визнати поновленим договір оренди землі від 03.01.2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ ОСОБА_4 та зареєстрований у Зміївському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК" 08.11.2007 року за №22.

В обґрунтування позовної заяви ФГ ОСОБА_4 зазначало, що 03.01.2005 між ФГ ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі строком на десять років, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування належну відповідачеві земельну ділянку.

Вказаний договір 08.11.2007 року було зареєстровано у Зміївському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК» за № 22.

Пунктом 5 Договору встановлено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У передбачений пунктом 32 Договору строк, а саме 27.07.2017 року, ФГ ОСОБА_4 на адресу відповідача цінним поштовим відправленням направив лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

У встановлений законом місячний строк відповідач свої заперечення на адресу позивача не надіслав.

У вересні 2017 року, на переданій за Договором земельній ділянці, позивачем було засіяно озиму пшеницю, тобто позивач продовжив виконувати свої обов'язки за Договором.

Відповідач та її представник адвокат ОСОБА_3 позов не визнали і просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вказуючи, що власник земельної ділянки ОСОБА_2 не бажає передавати земельну ділянку в оренду іншим особам, має намір власноручно використовує її для веденя селянського господраства, а укладення нових договорів оренди земельної ділянки та /або продовження дії договору, який закінчився, проти волі власника є прямим порушенням прав ОСОБА_2 як власника земельної ділянки.

Стверджують, що про відмову від поновлення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 повідомила позивача у відповідному листі від 23.08.2017 року, направленому позивачу за допомогою послуг підприємств «Укрпошта».

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року позовні вимоги ФГ ОСОБА_4 задоволено.

Суд вирішив визнати поновленим на той самий строк та на тих умовах, на яких його було укладено, договір оренди землі від 03.01.2005 року, укладений між позивачем ФГ ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та зареєстрований у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель зроблено запис від 08.11.2007 року за № 22, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:002:0120 площею 3,34га, яка розташована на території с. Донець Комсомольської селищної ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 22.08.2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що 23.08.2017 року було направлено на адресу позивача лист про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, що підтверджується копією листа, доказами його направлення (чеком) та результатами пошуку за штрихкодовими ідентифікаторами №926 та №934, де зазначено, що відправлення вручене за довіреністю від 29.08.2017р. об'єктом поштового зв'язку Геніївка з індексом 63433.

Проте, суд першої інстанції поверхнево дослідив обставини справи та формально підійшов до дослідження доказів відповідача щодо повідомлення позивача про відмову у поновленні договору оренди на земельну ділянку, зазначивши, що надані відповідачем копія листа про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки та результати пошуку за штрихкодовими ідентифікаторами не засвідчені належним чином та не прийняв їх до уваги.

Надана суду роздруківка із офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» є відкритою інформацією і суд, керуючись ч. 7 ст. 81 ЦПК України, мав можливість перевірити інформацію особисто за вказаними номерами поштового відправлення, адже в рішенні суд висловив сумнів щодо добросовісності виконання відповідачем своїх обов'язків щодо доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі стверджує, що у відповідності із законом і умовами договору письмово повідомила в направленому 23.08.2017 року на адресу ФГ «ОСОБА_4 листі про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки.

На підтвердження цього факту надавала в суді першої інстанції письмові докази, а саме: копію листа, докази його відправлення, чек та результати пошуку за штрихкодовими ідентифікаторами №926 та №34, де ззначено, що вказане відправлення було вручене представнику позивача за довіреністю від 29.08.2017р. обєктом поштового звязку Геніївка з індексом 63433, що відповідає реквізитам позива.

Позивачем достовірність цих доказів не спростовано, а суд безпідставно відмовився приймати надані нею докази, обмежившись посиланням на те, що надані нею роздруківки інформації результатів пошуку за штрихкодовими ідентифікаторами не засвідчені налеєним чином.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 вказує, що воно суперечить висновкам Верховного Суду від постанові від 23.05.2018 року у цивільній справі №547/89/16-ц в якій вказано, що порушенням переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст.3 ЦПК України матиме місце при укладенні договору оренди:

-із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

-у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим намймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

-укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем вказаних у цій постанові дій.

09.11.2018 року ФГ ОСОБА_4 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначало, що апелянт вказує, що нею надані докази відправлення повідомлення про припинення договору оренди землі у вигляді копії листа, чеку про відправку органами поштового зв'язку зі штрихкодовими ідентифікаторами за №926 та 926 та роздруківкою з сайту пошти про отримання такого листа представником за довіреністю. Проте, апелянтом не надано належних доказів того, що саме на адресу ФГ ОСОБА_4 та саме повідомлення про припинення договору оренди землі ним надіслано, про що вірно, на його думку, і зроблено судом висновок в оскаржуваному рішенні.

Стверджує, що висновки суду першої інстанції підтверджуються практикою Верховного суду України, а саме: постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-1282цс16 та від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16, а також в постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2539цс16, згідно яких за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга піжлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 03.01.2005 року ФГ «ОСОБА_4Ф.» уклало з ОСОБА_2 договір оренди землі (далі Договір) строком на десять років, за умовами якого орендодавец ОСОБА_2 надала, а орендар прийняв в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 3,3977 га з кадастровим номером :02:002:0120 сільськогосподарського призначення, розташовану на землях Комсомольської селищної ради.

Згідно акту прийому-передачі земельна ділянка в той же день 03.01.2005 року була передана орендарю ФГ «ОСОБА_4Ф».

Зареєстровано вказаний договір у Зміївському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК» за № 22 лише 08 листопада 2017 року, тобто через два з половиною роки.

За час користування земельною ділянкою спору між сторонами з приводу дотримання умов договору оренди земельної ділянки не виникало.

Звертаючись до суду з позовом, ФГ «ОСОБА_4Ф.» посилалося на те, що 27 липня 2017 року, тобто у відповідності до пункту 5 Договору орендар за 90 днів до закінчення строку дії договору, господарство надіслав орендодавцю ОСОБА_2 листа з пропозицією поновлення договору оренди земельної ділянки та проектом додаткової угоди, а так як ОСОБА_2 передбачений законом місячний строк свої заперечення з приводу запропонованого продовження дії договору оренди ОСОБА_2 йому не надала, то він вважав погодженою пропозицію і приступив до посіву пшениці.

Відповідач не заперечував отримання листа з пропозицією продовження оренди, однак проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність надання нею такої згоди та на надісланий нею фермерському господарству 23.08.2017 року листа, в якому повідомила про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки та проханням передати їй земельну ділянку у належному стані і не проводити на належній їй землі будь-яких робіт, не обробляти та не засіювати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеними обставини, на які посилався позивач і не визнав доведеним зазначений у запереченнях відповідача факт направлення нею 23.08.2017 року фермерському господарству ОСОБА_4 листа з відмовою від пропозиції про поновлення договору оренди на наступний строк. Крім того, суд, посилаючись на положення ст.777 ЦК України та ст.33 ЗУ «Про оренду землі» вважав, що сам відповідач порушила права ФГ «ОСОБА_4Ф.», так як не намагалася узгодити з ним умови укладення додаткової угоди до договору оренди землі, не зверталася до ФГ «ОСОБА_4Ф.» з пропозиціями щодо істотних умов договору, а відтак порушила передбачене законом переважне право ФГ «ОСОБА_4Ф.» на укладення з нею нового договору оренди землі.

Однак з таким рішенням колегія суддів погодитися не може у звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також у звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дійсно, як вірно зазначив суд першої інстанції, статтею 33 ЗУ «Про оренду землі» та статтею 777 ЦК України передбачено переважне перед іншими особами право орендаря, який належним чином виконував умови договору оренди, на укладення договору на новий строк після закінчення строку дії раніше укладеного.

Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що реалізувати таке право і розраховувати на судовий захист у разі порушення такого права орендар має лише за певних умов.

Так, згідно із частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Відсутність будь-якої із зазначених умов свідчить про відсутність підстав для задоволення позову орендаря на переважне право укладення договору оренди на новий строк.

Відхиляючи доводи відповідача та її представника про належне, у відповідності із законом і умовами договору, письмове повідомлення листом від 23.08.2017 року ФГ «ОСОБА_4Ф.» про відмову в пропозиції укласти договір оренди земельної ділянки на новий строк у звязку із наміром самостійно обробляти землю, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що надані відповідачем роздруковані в письмовому виді інформація про результати пошуку за штрих кодовими ідентифікаторами про рух в мережі підприємств «Укрпошта» її листа від 23.08.2017 року та про вручення його представнику ФГ «ОСОБА_4Ф.» , не посвідчені належним чином, а відтак, начебто, не є належним доказом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленому законом.

Згідно частини 1 статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи, вебсайти, текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, мета дані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях, серверах, системах резервного копіювання, інших місцях зображення даних в електронній формі ( втому числі в мережі Інтернет).

Письмовими доказами, згідно статті 95 ЦПК України, є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для справи.

Здійсненою судом апеляційної інстанції перевіркою штрихкодових ідентифікаторів, на які посилається відповідача, стверджуючи про надсилання 23.08.2017 року на адресу фермерського господарства ОСОБА_4 листа з повідомленням про відсутність згоди на укладення договору оренди на новий строк, які містяться на загальнодоступному для користувачів вебсайті послуг підприємства «Укрпошта», встановлено достовірність зазначеної відповідачем інформації.

Позивач в особі його представників не визнав отримання вказаного відповідачем ОСОБА_2 листа від 23.08.2017 року, однак і не спростував їх шляхом надання суду доказів про отримання за цими ж реквізитами підприємства «Укрпошта» листа чи іншої кореспонденції ОСОБА_2 з іншим змістом, ніж вказаний нею лист про відмову від укладення договору оренди землі на новий строк.

Позивач не надав суду жодного обґрунтування підстав звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 , а матеріали справи таких не містять, крім факту отримання фермерським господарством ОСОБА_5 листа від 23.08.2017 року, яків б свідчили про виникнення у позивача приводу для звернення з таким позовом.

Крім того, позивачем не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що ОСОБА_2 передала в оренду земельну ділянку іншій особі, тобто що вона порушила передбачене ст.33 ЗУ «Про оренду землі» переважне право ФГ «ОСОБА_4Ф.».

За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 порушила передбачене ст.33 ЗУ «Про оренду землі» право ФГ «ОСОБА_4Ф.» на укладення договору на новий строк.

У звязку з постановленням нового судового рішення апеляційний суд перерозподіляє судові витрати у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ст. 376, ст.ст. 381-382, 389, 390 ЦПК України,апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року скасувати і постановити нове.

Відмовити у задоволенні позову фермерського господарства ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі поновленим.

Стягнути з фермерського господарства ОСОБА_4(вул. Дружби, 102, с. Геніївка, Зміївський район, Харківська область, 63433, код. ЄДРПО - 21229706) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2400 грн. понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

ОСОБА_6