ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 638/18364/13-ц

провадження № 61-5188св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., СтупакО. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Харківської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року, постановлене колегією суддів у складі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, уточненим під час розгляду справи, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру.

Посилалася на те, що 21 січня 2013 року за її заявою відкрито спадкову справу про прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 а у м. Харкові після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її двоюрідної сестри ОСОБА_10

У листопаді 2013 року позивачу стало відомо, що після смерті ОСОБА_10 зазначену квартиру неодноразово відчужували на підставі довіреності, посвідченої 10 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу КлопотовимС. Д., і зареєстрованої за № 854, виданої ОСОБА_10 на представництво її інтересів ОСОБА_12 Зокрема, 19 липня 2013 року квартиру продано за договором купівлі-продажу ОСОБА_13

8 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А., ОСОБА_13 продав квартиру ОСОБА_15, а остання за договором дарування від 27 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А., подарувала зазначену квартиру ОСОБА_16

26 грудня 2013 року квартиру відчужено ОСОБА_5

Позивач вважала, що квартиру відчужено незаконно.

22 квітня 2014 року, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10, скасувати реєстрацію права власності на квартиру за неповнолітнім ОСОБА_5, зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за нею.

Також, посилаючись на те, що вона як спадкоємець п'ятої черги спадкоємців за законом має право успадкувати спірну квартиру, оскільки інших спадкоємців немає, просила витребувати квартиру у ОСОБА_5

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2014 року, описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 20 червня 2014 року, постановленими у складі судді Лазюк С. В., позов задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_17 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, квартиру АДРЕСА_2.

Скасовано реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6

Зобов'язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 а у м. Харкові за ОСОБА_4

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 квітня 2016 року у перегляді заочного рішення відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що довіреність № 854, посвідчена 10 липня 2013 року, видана від імені ОСОБА_10, яка на момент оформлення довіреності померла, тому вказаний документ не може вважатися таким, що створює будь-які права для довіреної особи. Тобто договір купівлі-продажу від 19 липня 2013 року укладено від імені продавця не уповноваженою на те особою, що може бути підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач довела, що вона є спадкоємцем ОСОБА_10, тому позов про визнання права власності підлягає задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що на час розгляду цієї справи в апеляційній інстанції скасовано судове рішення про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 та власником спірної

квартири - ОСОБА_10, до того ж до участі у справі не залучені інші особи, які можуть бути спадкоємцями, тому відпали підстави вважати ОСОБА_4 спадкоємцем після ОСОБА_10

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не врахував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та не встановив характер правовідносин, що виники між сторонами; вона має всі підстави для подання позову про визнання права власності, оскільки саме за її заявою відкрито спадкову справу; суд не врахував, що факт її родинних відносин є доведеним.

Відповідач ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, подав відзив на касаційну скаргу, в якому мотиви касаційної скарги вважає надуманими, рішення апеляційного суду - законним і обґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 15 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України, а належним відповідачем у такому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10

Після її смерті залишилася квартира АДРЕСА_1 що належала їй на праві власності.

За даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_10 відкрита спадкова справа.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2013 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_4 і ОСОБА_18, а саме встановлено, що ОСОБА_10 була двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_18

Також перевіркою справи апеляційним судом встановлено, що зазначене судове рішення скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 вересня 2016 року з тих підстав, що існує спір про право, який повинен розглядатись в порядку позовного провадження, і провадження у справі закрито.

Обґрунтовуючи цей позов ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на спадкове майно, мотивуючи його доведеністю факту спадкування нею майна ОСОБА_10

У даній справі апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно подано до неналежного відповідача, а позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння у такому випадку є передчасними.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2013 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і ОСОБА_4 і ОСОБА_18, а саме встановлено, що ОСОБА_10 була двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_18

Дане рішення скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 вересня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_16, яка не брала участі у справі за заявою про встановлення факту родинних відносин, але була власником спірної квартири, відчуженої на підставі доручення, виданого від імені спадкодавця, яка померла до його видачі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 вересня 2016 року скасовано рішення у справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_10 не за недоведеністю обставин, а через наявність спору про право, зокрема, про право власності на спадкове майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі, судом не враховано, що апеляційна інстанція перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення і з огляду на наявність заведеної спадкової справи після ОСОБА_10 посилання на те, що ОСОБА_4 не є спадкоємцем п'ятої черги є передчасним.

Отже, рішення апеляційного суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права і ухвалено з порушенням процесуальних норм.

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на порушення апеляційним судом процесуального права, а саме статті 303 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час перегляду справи апеляційним судом. Зокрема, апеляційний суд підставами скасування рішення суду першої інстанції зазначив обставини, якими ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_5, апеляційну скаргу не обґрунтовувала; про наявність підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги суд не вказав і не врахував, що особи, на порушення прав яких вказав апеляційний суд, не вважали свої права порушеними і рішення суду першої інстанції не оскаржували.

Оскільки ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вважає за необхідне переглянути і заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2014 року.

Частинами другою та третьою статті 400 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому Верховний Суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини, за якою «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Так, в обґрунтування рішення про задоволення позову, суд першої інстанції послався на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2013 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_4 і ОСОБА_18, а саме встановлено, що ОСОБА_10 була двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_18

Разом з тим, вказане рішення скасовано із залишенням заяви без розгляду з підстав виникнення спору про право.

За таких обставин є підстави вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи не встановлені фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

В силу наведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені апеляційним судом, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції слід повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у тому числі щодо встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, дослідити обставини, якими обґрунтовано позов, зокрема, підставу недійсності договору купівлі-продажу, та ухвалити рішення у відповідності до встановлених обставин із застосуванням норм права, якими регулюються відповідні правовідносини сторін.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак