П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/2995/18

Номер провадження 22-ц/804/807/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя -доповідач),

Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року, у складі судді Безрук Т.В., повний текст рішення складений 12 жовтня 2018 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

15 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк), звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 травня 2009 року у розмірі 29856,93 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1707,35 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 26051,63 грн., заборгованості за пенею та комісією 200,00 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1397,95 грн. (процентна складова), та у відшкодування судових витрат 1762,00 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору, ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов'язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов'язання, в наслідок чого станом на 03 квітня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 29856,93 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20 травня 2009 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначає, що суд помилко дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності, належним чином не перевірив доводів, які мають значення для справи та не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки, оскільки карта була перепущена зі строком дії до 30 квітня 2016 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про, дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.68).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, однак відповідно до положень ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача - Шишелова Н.В. пояснила, що Банк у встановлений законом строк позовної давності звернувся до суду з даним позовом, оскільки остання кредитна картка, яка була перевипущена за спірним кредитним договором і отримана відповідачем, діяла до 30 квітня 2016 року, а Банк звернувся до суду з даним позовом у травні 2018 року. Право Банку на односторонню зміну відсоткової ставки передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Відповідач зобов'язана була отримувати виписку банку по картковому рахунку, відкритому на її ім'я, підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону. Періодичність отримання відповідачем виписок Умовами та правилами не врегульовано, даних про направлення відповідачу SМS - повідомлення про зміну тарифу у позивача немає.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача- Шишелової Н.В., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 2009 року між сторонами укладено Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Кредитний договір між сторонами було укладено у спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, прострочив повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 03 квітня 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 29856,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1707,35 грн., за процентами за користування кредитом - 26051,63 грн., за пенею та комісією 200 грн., також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн.- штраф (фіксована частина), 1397,95 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач, подавши заяву у травні 2018 року, звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив 26 серпня 2017 року і який обчислюється з моменту останньої банківської операції до моменту пред'явлення позову, після вказаної дати відповідач перестав виконувати умови кредитного договору, користуватися платіжною карткою, сплачувати борг, не вносила періодичних платежів та не отримувала нову картку.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна враховуючи наступне.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як встановлено судом першої інстанції та це підтверджується матеріалами справи, 20 травня 2009 року ОСОБА_3 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Умови), ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву (а.с. 5).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з відповідачем були узгоджені умови кредитування, а саме внесення платежів до 25 числамысяця наступного за звітним. Базова ставка за користування кредитом 2,5 % на місяць або 30,00 % на рік. Обов'язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менш ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту становить: пеня 1- базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 - 1% від заборгованості , але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення від 50 грн. та більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідач ознайомлений із зазначеними умовами кредитування під підпис 20 травня 2009 року (а с. 6).

Таким чином, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір без номеру від 20 травня 2009 року відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому неодноразова збільшувався до 2000 грн. (а.с. 44 - 48), з базовою процентною ставкою - 2,5 % на місяць, яка нараховується на суму кредитного ліміту із розрахунку 360 днів на рік, або 30,00% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт отримання кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. відповідач ОСОБА_3 підтвердила у заяві про застосування строків позовної давності від 11 жовтня 2018 року. В заяві відповідач зазначила, що вона отримала кредитну картку зі стром дії до 2012 року, згідно розрахунку заборгованості останній платіж здійснила 26 серпня 2014 року (а.с.30, 31).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_3 зобов'язання по виконанню умов договору не виконувала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

За представленим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованості станом на 03 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становить 29856,93 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1707,35 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 26051,63 грн., заборгованості за комісією 200 грн., заборгованості по судовим штрафам 1897,95 грн. (а.с. 8 -10).

Зі справи вбачається, що рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові прийнято у відсутності представника позивача, даних про отримання Банком повідомлення про розгляд справи матеріали справи не містять.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Банком до апеляційної скарги надано довідку про надання за спірним кредитним договором кредитні картки: № НОМЕР_3 з терміном дії до січня 2013 року, № НОМЕР_4, яка видана 22 жовтня 2012 року зі строком дії до квітня 2016 року та виписку з картрахунку відкритого на ім'я ОСОБА_3 НОМЕР_2, в якому відображені здійснені операції за цим рахунком з використанням зазначених кредитних карток (а.с.44 - 49).

З представлених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03 квітня 2018 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 20 травня 2009 року ОСОБА_3 отримала дві кредитні картки, зі строк дії останньої до квітня 2016 року і активно користувалась коштами наданими їй у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконувала, залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1707,35 грн.

Обов'язок ОСОБА_3 по виконанню умов кредитного договору передбачений законом.

Згідно з пунктом 3.1 Умов та правил для надання банківських послуг (далі- Умови та правила) послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначено в заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням заяви банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п.3.1.1. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено строк дії картки зазначений на лицевій стороні Карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 3.1.3 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії картки банком видається нова картка (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком.

Пунктами 5.3., 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленням мінімального обов'язкового платежу визначена в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, визначену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обов'язкового платежу виконується в наступному порядку: - строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, визначеного в платіжній картці (в полі MONTH).

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з рішення суду про відмову у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана ОСОБА_3 закінчувався в останній день квітня 2016 року, тобто 30 квітня 2016 року, а з позовними вимогами до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 15 травня 2018 року - в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та позицією Верховного Суду по справі № 591/8058/15ц від 01 березня 2018 року.

Тому, рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом у розмірі 1707,35 грн.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Так, частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до квітня 2016 року, а з позовом банк звернувся до суду, як зазначалося раніше, 15 травня 2018 року, то, за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за процентами за період з 15 травня 2015 року по 30 квітня 2016 року.

З урахуванням встановленого договором розміру процентів за користування кредитними коштами, представленого позивачем розрахунку заборгованості за процентами, в межах трирічного строку позовної давності, колегія суддів, визначає заборгованість за процентами в розмірі 459,56 грн. (1707,35 грн. (загальна сума заборгованості) х 30 % (процентна ставка) :100% : 360 х 323 (кількість днів за період з 15 травня 2015 року по 30 квітня 2016 року - строк дії картки).

Отже, з урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 20 травня 2009 року, яка підлягає стягненню з неї на користь Банку, визначається в сумі 2166,82 грн., та складається з заборгованості за кредитом - 1707,35 грн. та заборгованості за процентами - 459,53 грн.

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за процентами за період з 01 травня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 03 квітня 2018 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2016 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 травня 2016 року, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за процентами за період з 01 травня 2016 року по 03 квітня 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При перегляді справи за апеляційною скаргою позивача апеляційний суд щодо цієї частини позовних вимог Банку враховує постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 року справа № 239/100/15-ц провадження № 61-5364св18, від 30 травня 2018 року справа № 264/5662/16-ц провадження № 61-2 св17, від 03 жовтня 2018 року справа № 233/2056/17 провадження № 61-32873св18.

Крім того, колегія вважає, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією - 200 грн., а також штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 1397,95 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Банк 28 лютого 2018 року та 31 березня 2018 року нарахував відповідачу пеню по 100 грн, в загальній сумі 200 грн. Штраф, в загальній сумі 1897,95 грн. нарахований при визначенні розрахунку заборгованості 03 квітня 2018 року.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 1 п. 1 зазначено Волноваський район Донецької області.

Встановлено, що позивач просив стягнути з позичальника пеню/комісію та штраф в загальній сумі 2131,45 грн. за порушення основного зобов'язання за кредитним договором, який включає період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З урахуванням положень вказаного закону, підстави для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за пенею/комісією та штрафів відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині колегія суддів відмовляє за безпідставністю вимог.

Крім того, апеляційний суд зауважує на те, що пеня та штраф нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. за ціною позову 29856,93 грн. (а.с. 1-2).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 2166,91грн., що становить 7,25% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається 127,45 грн.(1762 х 7,25%:100%).

За подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2643 грн. (а.с.50), тому відшкодуванню підлягає АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 191,62 грн. (2643х7,25%:100%).

Загальний розмірі відшкодування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору становить 319,07 грн. (127,45+191,62) та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року скасувати повністю.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 20 травня 2009 року, яка складається із заборгованості за кредитом 1707 (одна тисяча сімсот сім) гривень 35 копійок, заборгованості за процентами 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) гривень 56 копійок та у відшкодування судового збору 319 (триста дев'ятнадцять) гривень 07 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Г.Л. Гаврилова

Л.М.Кочегарова

Повний текст постанови складено 24 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко