П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2018 року місто Київ

справа № 369/1028/14-ц

провадження № 22-ц/824/2778/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Волчка А.Я. від 8 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 лютого 2002 року між ним та матір'ю ОСОБА_2 - ОСОБА_3, укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отримані в нього 5 500 грн. у день продажу свого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Зазначав, що за прострочення повернення боргу ОСОБА_3 зобов'язалася виплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми.

Оскільки ОСОБА_3 протягом тривалого часу будинок не продавала і борг не повертала, а рішенням суду в 2012 році вона визнана недієздатною, позивач пред'явив позов до її опікуна ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Оскільки відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, позивач вважав, що вона має повернути борг спадкодавця.

Посилаючись на викладене, позивач просив вважати обставину продажу будинку, зазначену в договорі позики, такою, що настала та стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у розмірі 5 500 грн. та проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з червня 2006 року по червень 2013 року в сумі 10 524 грн., а всього 16 024 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить

скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 зазначає, що моментом виконання зобов'язання за договором позики встановлено настання певної обставини, а саме: продаж будинку. Оскільки станом на час розгляду справи будинок не проданий, то підстави для стягнення боргу відсутні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 21 лютого 2002 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 500 грн. Борг зобов'язалася повернути в день продажу свого будинку за 17 000 у.о., що знаходиться по АДРЕСА_2. За прострочення повернення боргу зобов'язалася сплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми позики.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадкоємцем першої черги за законом є її дочка ОСОБА_2, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, до складу якої входило 11/20 частин указаного житлового будинку.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про пред'явлення вимог до спадкоємців у розмірі 16 024 грн. Зазначена сума складається з суми боргу у розмірі 5 500 грн. та процентів за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 10 524 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року по справі призначено судову товарознавчу експертизу вартості спадкового майна, але ОСОБА_1, на якого був покладений обов'язок оплатити проведення такої експертизи, оплату не здійснив, у результаті чого ухвала суду була повернута судовим експертом без виконання.

ОСОБА_1 уклав договір з ТОВ "Інком-Бізнес-Центр" щодо оцінки будинку АДРЕСА_2. Оцінка була проведена без доступу до будинку. Згідно звіту про оцінку майна, який позивач надав суду на підтвердження своїх позовних вимог, вартість 11/20 будинку становить 552 747 грн. 80 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не оплатив призначену судом товарознавчу експертизу для визначення вартості майна, одержаного ОСОБА_2 у спадок після смерті позичальника ОСОБА_3, то не довів позовні вимоги належними та допустимими доказами. Крім того, у договорі позики зазначено, що позика повертається в разі настання певної події, а саме продажу боржником будинку. Оскільки вказаний будинок не був проданий, то строк виконання договору не настав.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 374 ЦК Української РСР в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Аналогічні норми права закріплено в ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або

таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи із наведених правових приписів і з урахуванням зазначених фактичних обставин справи, можна зробити висновок, що строк повернення позики настав з часу пред'явлення ОСОБА_1 вимоги про повернення грошових коштів, а саме: 3 квітня 2014 року (дата подачі заяви до нотаріальної контори).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного можна зробити висновок, що до складу спадщини входять не лише права, але також і обов'язки спадкодавця. Обов'язки спадкодавця - це договірні та недоговірні майнові зобов'язання, які в силу їх правової природи можуть бути успадковані, тобто не є невід'ємно пов'язаними з особою їх попереднього носія - спадкодавця.

У ч. 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

При цьому, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, яка прийняла спадщину і до складу якої входило 11/20 будинку АДРЕСА_2.

Згідно звіту про оцінку майна, який позивач надав суду на підтвердження своїх позовних вимог, вартість 11/20 зазначеного будинку становить 552 747 грн. 80 коп. Тобто вартість спадкового майна покриває боргові зобов'язання перед позивачем.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки звіту про оцінку спадкового майна та не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 на виконання принципу змагальності не надала доказів спростування вказаного звіту, а тому помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за прострочення виконання зобов'язання за договором позики за період з червня 2006 року по червень 2013 року у сумі 10 524 грн. задоволенню не підлягають з таких підстав.

Договором позики було встановлено, що за прострочення повернення боргу ОСОБА_3 зобов'язалася виплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми. При цьому, як було встановлено судом, строк повернення позики настав з часу пред'явлення ОСОБА_1 вимоги про повернення грошових коштів (3 квітня 2014 року), а тому період прострочення такого зобов'язання, відповідно до ст. 1049 ЦК України, почався з4 травня 2014 року.

Ураховуючи зазначене, позивачем помилково визначено період прострочення виконання зобов'язання за вказаним договором, що є підставою для відмови у задоволенні даних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_3) борг у розмірі 5 500 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова