Справа №443/110/17
Провадження №2/443/222/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2018 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Шальвіри І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Вербиця в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівськолї області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 70,6 кв.м. та житловою площею 33,2 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок в АДРЕСА_1, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_2 (голова двору) та він (ОСОБА_1), що підтверджується записами в погосподарській книзі. ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його мати, ОСОБА_2 На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Відтак, він, як син останньої, успадкував її частку (прийняв спадщину) спірного житлового будинку, оскільки на день її смерті постійно проживав із спадкодавцем. Він, як єдиний спадкоємець за законом після смерті матері, що не відмовився від спадщини, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак вдалось оформити право власності тільки на земельну ділянку. Звернувшись з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок - отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області в судове засідання не з'явився. Проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією виписки з погосподарської книги №3 с. Вербиця, Жидачівського району, Львівської області №606 від 23.12.2016 р., що станом на 30 червня 1990 року будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалось за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_2-голова довору, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_1-син (арк. справи 10).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок на АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Частка кожного члена двору становила 1/2.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в селі Вербиця, Жидачівського району, Львівської області, у віці 78 років, про що 08 серпння 2016 року складено відповідний актовий запис №188 та виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (арк. справи 6).

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_2 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 23 листопада 2016 року за вих. №605. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня його смерті та на день його смерті у спадковому житловому будинку по АДРЕСА_1 був постійно прописаний та проживав її син- ОСОБА_1 (арк. справи 9).

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як вище встановлено, спадщина померлої складається, окрім іншого, із ? частки житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, вбачається, що батьками позивача-ОСОБА_1., зазначено: ОСОБА_5 та ОСОБА_2.(спадкодавець).

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв, в законодавчо визначений строк не відмовився від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №68/01-16 від 22 грудня 2016 року, яка видана приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері-ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_1. (арк. справи 17).

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном (житловий будинок), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 70,6 кв.м. та житловою площею 33,2 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: с. Вербиця, Жидачівського району, Львівської області, паспорт серія НОМЕР_1. Відповідач: територіальна громада с. Вербиця в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району, Львівської області, місце знаходження: 81750, м.Ходорів, вул. Грушевського, 38, Жидачівського району, Львівської області,.

Суддя З.М.Коліщук