Справа № 2-5749/11
Провадження № 2/200/1190/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«22» травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Санжаровської Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди,-
23 червня 2011 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 26 липня 2011 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судовому засіданні, яке відбулося 20.02.2012 року, до участі у справі в якості третіх осіб залучено страховика ПАТ «СК «Еталон» та ОСОБА_4 (том 1, а.с. 81-86).
Відповідач також надав письмові пояснення від 10.04.2012 року (том 1, а.с. 102-107), де вказав, що з висновку наявної у справі автотоварознавчої експертизи не вбачається, що оглядався саме автомобіль позивача-1, оскільки на фото відсутній ідентифікаційний номер VIN, номер кузова не читаємий, так як пошкоджений, крім того, з матеріалів експертизи вбачається, що автомобіль раніше ремонтувався та мав ознаки не усунених деформацій передньої правої дверки і лівого порога, дефекти лакофарбового покриття. Огляд автомобіля експертом мав місце на СТО «Пегас», ремонт автомобіля був початий за шість днів до його огляду, отже, не виключено, що описані в експертизі пошкодження нанесли працівники СТО. Частина експертизи, а саме ультразвукова діагностика виконана не експертом, а іншою особою. В калькуляції вартість ремонту завищена. Із квитанцій на оплату ремонту в не вбачається, ремонт якого автомобіля оплачений, крім того кошти оплачені через чотири місяці після ДТП. Вважає, що позивач-2 не довела належними доказами завдання їй матеріальної шкоди. Позивачі порушили встановлений законом порядок, не звернувшись до страховика за відшкодуванням їм моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.
16 травня 2012 року відповідач надав письмові заперечення по справі аналогічного змісту (том 1, а.с. 187-190).
Позивачі 29 травня 2012 року та 18 грудня 2012 надали письмові пояснення у справі на заперечення та уточнені заперечення відповідача (том 1, а.с. 196-197, том 2, а.с. 64-67).
Ухвалою суду від 11 січня 2013 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз листом від 16.01.2014 року (том 2, а.с. 80) повернув вказану справу в звязку з необхідністю попередньої оплати експертизи, а також з наявністю клопотання експерти про надання додаткових відомостей.
Ухвалою суду від 28 січня 2015 року провадження у справі відновлено в звязку з невиконанням сторонами вимог експерта та неоплатою судової експертизи.
Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями від 25.04.2017 року зазначену цивільну справу було передано до розгляду судді Женеску Е.В.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 28 квітня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди прийнято до свого провадження, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги не визнав з підстав, викладених раніше у письмових запереченнях на позов.
Треті особи в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
12 червня 2010 року біля 13-00 год. рухаючись на перехресті вул.. ОСОБА_5 та вул.. Високовольтної в м. Дніпропетровську, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Хюндай» державний номер АЕ 2442АТ, виїхав на перехрестя з другорядної дороги та не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 Транспортним засобам причинені технічні пошкодження, чим порушив п.п.1.3, 1.5, 16.11 ПДР України.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2010 року у справі № 3-4033/10 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та стягнуто з нього штраф. Постанова суду набрала законної сили (том 1, а.с. 15).
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
ОСОБА_6 Нубіра державний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1, а.с. 13).
На момент ДТП транспортний засіб «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить відповідачу ОСОБА_3, було застраховано згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс ВА/7477090, страховик «Страхова компанія «Еталон» (том 2, а.с. 6).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не доведено, що експертне дослідження було здійснено саме відносно автомобіля позивача, оскільки експертне дослідження базується на протоколі огляду транспортного засобу, який складений за участю в тому числі представника страховика, який здійснив страхове відшкодування на підставі вказаного експертного дослідження від 01 жовтня 2010 року. Твердження відповідача про те, що автомобіль був оглянутий через кілька днів після початку його ремонту, отже пошкодження могли здійснити працівники СТО, є лише припущенням відповідача та не відповідає дійсності, оскільки свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 07.11.2012 року пояснив, що ремонтні роботи були розпочаті лише після отримання першого платежу від позивача. Не усунені попередні деформації автомобіля, про які вказує позивача, не були відображені в калькуляції і не включені до оплати. Інші доводи відповідача стосовно експертного дослідження не мають суттєвого значення для справи, крім того, суд звертає увагу, що призначена судом за клопотанням відповідача судова автотоварознавча експертиза не була оплачена відповідачем, а отже, останній не скористався своїм правом на доведення в суді своєї позиції та надання доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стосовно позовних вимог про відшкодування завданої позивачу-2 матеріальної шкоди суд зазначає наступне.
Листом начальника відділу Державтоінспекції ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.04.2012 року (том 1, а.с. 98) підтверджено, що в момент ДТП 12.06.2010 року в автомобілі НОМЕР_5 знаходились ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_2, які отримали тілесні ушкодження.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ОСОБА_2 надійшла до стаціонару 12.06.2010 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, забій та підколінні гематоми обох гомілок. Знаходилась на лікуванні по 22.06.2010 року. Згідно рекомендацій лікаря, хворій необхідно приймати гліцин, бетасерк.
На підтвердження витрат на лікування, позивач-2 надала чеки та видаткові накладні із аптечних закладів: від 17.06.2010 року на суму 55,88 грн., від 24.06.2010 року на суму 1061,11 грн., від 13.07.2010 року на суму 664,69 грн., від 23.09.2010 року на суму 1072,40 грн.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим, дослідивши надані позивачем-2 докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, оскільки з медичної виписки вбачається, що згідно рекомендацій нею було придбано ліки гліцин на суму 13,21 грн., бетасерк на суму 344,67 грн. (згідно видаткової накладної від 24.06.2010), а також ліки, вказані у чеку від 17.06.2010 року на суму 55,88 грн.
Щодо придбання інших лікарських засобів, то позивачем-2 не надано доказів, що вони придбані згідно призначень та рекомендацій лікаря.
Таким чином, позовні вимоги позивача-2 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково, на суму 413,76 грн. (13,21 грн. + 344,67 грн. + 55,88 грн.).
Стосовно позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Суд погоджується з доводами позивача-1 про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3, проте вважає розмір моральної шкоди, вказаної в позові, завищеним.
Так, відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призвів до душевних страждань, зміни способу життя в звязку з необхідністю вирішення питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля, в звязку з чим доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди є обґрунтованими, хоча розмір шкоди, який вказаний ОСОБА_1 в позові, є значно завищеним та не підтверджується відповідними доказами, тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Суд вважає, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_3 позивачу-2 була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних хвилюваннях та стражданнях, перенесеному болю, що пов'язаний з отриманими тілесними ушкодженнями, а тому з нього має бути стягнута моральна шкода, про яку просить позивач-2.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних винних дій відповідача, та виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що сума 7000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу-2 моральну шкоду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у якості відшкодування завданої майнової шкоди 413,76 грн., у якості відшкодування завданої моральної шкоди 7000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: Е.В. Женеску