Справа № 503/838/18
РІШЕННЯ

іменем України

"26" грудня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 07 лютого 2008 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 2 400 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних від розміру заборгованості по кредиту.

З січня 2013 року процентну ставку зменшено до 30 % річних, з вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 34,8 % річних, а з квітня 2015 року - до 43,2 % річних.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи).

Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту.

Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала в звязку з чим станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 87 496,98 грн., в тому числі:

- заборгованість по кредиту 2 796,90 грн.;

- заборгованість по процентам 76 395,46 грн.;

- пеня за порушення умов договору в розмірі 3 900 грн.;

- штрафи за порушення умов договору в загальному розмірі 4 404,62 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 в повному обсязі.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 18 вересня 2018 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в позові просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості по кредиту в розмірі 2 796,90 грн. В іншій частині вимоги вважала необґрунтованими, а розмір боргу значно завищеним.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови.

Договір складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою, банківських тарифів, памятки клієнта, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до договору банк надав ОСОБА_1 кредит за тарифним планом кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 2 400 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 3 % на місяць (36 % річних) від розміру заборгованості по кредиту.

З січня 2013 року тарифний план змінено на тарифний план кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», процентну ставку зменшено до 2,5 % на місяць (30 % річних), з вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 2,9 % на місяць (34,8 % річних), а з квітня 2015 року - до 3,6 % на місяць (43,2 % річних).

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (пеню (в остаточному варіанті) в розмірі 0,24 % від суми боргу (щоденно) + 50 грн. на місяць (в разі виникнення прострочення понад місяць - +100 грн. на місяць), а також при порушенні грошових зобов'язань понад 120 днів - штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості).

Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже відповідачка, підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, отримавши кредитну картку та користуючись кредитними коштами, приєдналася та погодилася з відповідними умовами, тарифами банку, що свідчить про досягнення домовленості та укладення кредитного договору між сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним.

В звязку з цим станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 2 796,90 грн., що підтверджується розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника.

Крім того позивачем нараховано заборгованість по процентам в розмірі 76 395,46 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком: базова ставка - 3 % на місяць (36 % річних); з 01 січня 2013 року - 2,5 % на місяць (30 % річних); з 01 вересня 2014 року - 2,9 % на місяць (34,8 % річних); з 01 квітня 2015 року - 3,6 % на місяць (43,2 % річних).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено, що збільшення базової процентної ставки за користування кредитними коштами відбулося відповідно до наказів від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 (34,8 % річних) та від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 (43,2 % річних). При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів.

З розрахунку боргу та виписки з рахунку позичальника вбачається, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2014 року кредитними коштами взагалі не користувалася (не знімала кошти з картрахунку, не сплачувала товари та послуги зі здійсненням оплати кредитною карткою тощо). З цього часу жодних витрат по картрахунку позичальником здійснено не було, остання продовжувала користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до вказаної дати.

Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідачки про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п.п. 4.9, 5.3 Умов і Правил надання банківських послуг.

При цьому позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року по справі №6-57цс12, від 30 листопада 2016 року по справі №308/22362/13-ц та від 11 жовтня 2017 року по справі № 347/1910/15-ц.

За таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла в період здійснення витрат, зроблених після введення в дію тарифів та узгоджена сторонами (прийнята позичальником), а саме до 01 січня 2013 року - 36 % річних, після цієї дати 30 % річних.

При цьому суд погоджується з розрахунком заборгованості по процентам, наданим позивачем станом на 01 вересня 2014 року, оскільки іншого не встановлено. Перерахунку підлягає розрахунок заборгованості по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року, оскільки нарахування протягом цього періоду велося за ставками, що не були узгоджені сторонами. Таким чином заборгованість по процентам станом на 31 березня 2018 року становить:

- 1 096,26 грн. (нараховані проценти станом на 01 вересня 2014 року);

- 3 046,29 грн. (нараховані проценти за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року, виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту (2 796,90 грн.), за періоди, вказані позивачем у розрахунку, помноженої на процентну ставку 30 % річних, з подальшим діленням набутих сум на 360 днів (п. 5.5 Правил користування платіжною картою) та множенням на кількість днів, протягом якого здійснюється нарахування процентів (1 307 днів).

Таким чином загальний розмір заборгованості по процентам становить 4 142,55 грн.

Що стосується нарахованої неустойки, то суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно Умов і Правил надання банківських послуг за порушення зобовязань по поверненню кредитних коштів нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15.

Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим.

За встановлених обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню лише штраф у розмірі 596,97 грн. (фіксована частина штрафу в розмірі 250 грн. + процентна складова в розмірі 346,97 грн. (6 939,45 грн. (загальний розмір боргу) х 5%)).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 151,71 грн. судового збору (1 762 грн. (розмір сплаченого судового збору) х 8,61 % (процент задоволених вимог)).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с.м.т. Олександрівка, вул. Нова, 15; ідент. номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 07 лютого 2008 року, що утворилася станом на 31 березня 2018 року, а саме заборгованість по кредиту в розмірі 2 796 (дві тисячі сімсот девяносто шість) гривень 90 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом 4 142 (чотири тисячі сто сорок дві) гривні 55 копійок, неустойку (штрафи) за порушення умов договору в загальному розмірі 596 (пятсот девяносто шість) гривень 97 копійок, а всього в загальному розмірі 7 536 (сім тисяч п'ятсот тридцять шість) гривень 42 копійки, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок (р/р 3111, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570), а також в повернення 151 (сто пятдесят одну) гривню 71 копійку судового збору, перерахувавши вказану суму на цей же рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя: О.В. Вуїв