ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Ящук Т.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про припинення зобов'язань за договором поруки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Осаулова А.А. (повний текст рішення виготовлено 06.07.2018),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до відповідача про припинення зобов'язань за договором поруки.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17 січня 2007 року третя особа ОСОБА_3 та банк уклали кредитний договір № ОД-20/01/2007/840-К/28.

В якості забезпечення виконання умов за кредитним договором між відповідачем та позивачем укладено договір поруки № ОД-20/01/2007/840-П/28 від 17 січня 2007 року.

Позичальник перестав платити регулярні платежі за кредитним договором в січні 2015 року, саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості.

Відповідач 18.08.2016 направляв вимогу позичальнику, проте з позовом до суду не звертався.

Вказував, що банк пропустив строк звернення до поручителя, як до солідарного боржника за кредитним договором, а тому вважав договір поруки припиненим.

Просив суд визнати зобов'язання за договором поруки №ОД-20/01/2007/840-П/28 від 17.01.2007, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 припиненими.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року позов залишено без задоволення.

Справа № 761/35602/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1263/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що кредитний договір і договір поруки припиняє свою дію 16.01.2017 року в разі, якщо б позичальник належним чином виконував свої зобов'язання за договором, проте оскільки ОСОБА_3 перестав сплачувати регулярні платежі в січні 2015 року, саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Зазначав що банк направляв вимогу, проте з позовом не звертався, а відповідно строк звернення до поручителя із позовом пропущений.

Наголошував, що стороною відповідача не спростовано факту здійснення позичальником останнього платежу в січні 2015 року, а відтак вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід було пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Таким чином, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 17.01.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ОД-20/01/2007/840-К/28, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 37 000 доларів США, строком до 16.01.2017 року. Плата за користування та управління кредитом визначена у п. 1.3. вказаного договору.

17.01.2017 для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений Договір поруки № ОД-20/01/2007/840-П/28, за умовами п.2.1. якого кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язань в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Відповідно до п.2.2. умов договору поруки поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх доводів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_2 посилався на те, що останній платіж позичальником був здійснений у січні 2015 році, при цьому надавши світлокопію відповідної квитанції. Разом з тим, як було зазначено і судом першої інстанції, дана квитанції підтверджує лише факт внесення грошових коштів за кредитним договором та жодним чином не підтверджує, що даний платіж був останнім на виконання вимог зазначеного кредитного договору.

Також не був позивачем доведений факт відсутності позову банку щодо стягнення заборгованості з позичальника. До апеляційної скарги ОСОБА_2 належних доказів на підтвердження вказаного також не додано.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною відповідача не спростовано факту здійснення позичальником останнього платежу в січні 2015 року, а відтак вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід було пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням колегією суддів відхиляється з огляду на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК HYPERLINK &quNK;http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1&quvo;України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відсутність позиції банка з даного приводу не позбавляє позивача довести належним чином обставини, на які він посилався при зверненні до суду як з позовом так і з апеляційною скаргою.

Крім того, за змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції не було встановлено порушення банком прав чи інтересів позивача. При перегляді рішення суду першої інстанції колегією суддів наведені позивачем доводи свого підтвердження також не знайшли, підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України відсутні.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді