Первомайський міськрайонний суд Харківської області
провадження № 6/632/113/18

28 грудня 2018 р. м. Первомайський

У Х В А Л А

Іменем України

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Библіва С.В., за участі секретаря судового засідання Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Шевченко О.В., погоджене з начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

УСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження 56056783 з виконання постанови по адміністративній справі № 820/18889/14 від 15.12.2014 року, ухваленої Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України заборгованості зі сплати податку на додану вартість у сумі 64 551,87 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Державним виконавцем 27.03.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Постанова на сьогоднішній день боржником не виконана, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання не здійснено.

Крім того, під час виконання постанови суду вжитими державним виконавцем заходами було встановлено, що боржнику належать на праві власності ? частка квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Первомайський, ? м-нАДРЕСА_1, а також квартира, яка повністю належить боржнику та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Згідно інформації з бази даних «НАІС» боржнику на праві власності належить легковий автомобіль ВАЗ 21099 ДНЗ 13383ХВ, що на теперішній час перебуває у розшуку, повідомлень щодо встановлення його місця перебування до відділу не надходило, однак документально державним виконавцем цього не підтверджено.

Крім того, за повідомленням Державної міграційної служби України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FG № 338070 від 18.05.2017 року терміном дії до 18.05.2020 року. А з відповіді на запит виконавця, листом прикордонної служби України від 12.03.2018 року було надано інформацію про те, що ОСОБА_1, перетинав державний кордон України, а саме мав місце виїзд 28.01.2018 року з Києва до Бангкоку, а 13.02.2018 року боржник вже повернувся з Бангкоку до Києва, що підтверджується листом Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 13.02.2018 року та повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.02.2018 року.

Згідно інформації наданої на запит до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, інформація відсутня, а з інформації наданої на запити до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії та осіб-божників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформацію також не знайдено, що підтверджено відповіддю № НОМЕР_1 від 12.12.2018 року, відповіддю № НОМЕР_2 від 10.12.2018 року та відповіддю № НОМЕР_3 від 10.12.2018 року. Також 12.12.2018 року державним виконавцем на адресу боржника надсилався виклик стосовно його явки до виконавця, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом та надання підтверджуючих документів про сплату боргу, однак ОСОБА_1 на виклик не зявився, про причини неявки виконавця не повідомив, що підтверджується копією виклику державного виконавця від 12.12.2018 року.

Враховуючи викладене, постанова до теперішнього часу не виконана, а боржник ухиляється від її виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення суду за рахунок належного йому майна і доходів.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Аналогічні норми містяться і в ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», статтею 6 якого встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.

Згідно п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З урахуванням положень вищенаведених нормативних актів, право громадянина України на виїзд за межі України може бути обмежене за поданням державного виконавця у разі доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Дослідженням доказів, які надані суду державним виконавцем, встановлено наступне.

Окрім іншого, звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фактично повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Тому, у суду постає питання, чому державним виконавцем не було виконано усіх виконавчих дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження». Чому не було зроблено також виходу за місцем мешкання боржника ОСОБА_1, який мешкає за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 1/АДРЕСА_3 для перевірки його майнового стану, а саме майна підлягаючого опису та й арешту. Та якщо божник дійсно є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, чому державним виконавцем не накладено на неї арешт.

В поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме, є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «ОСОБА_2 пересування» Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню боржником існуючого боргу. Хоча з повідомлення Державної міграційної служби України та листа прикордонної служби України від 12.03.2018 року вбачається, що боржник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FG № 338070 від 18.05.2017 року з терміном дії до 18.05.2020 року та перетинав державний кордон України, а саме мав місце виїзд боржника 28.01.2018 року з Києва до Бангкоку з його поверненням 13.02.2018 року з Бангкоку до Києва, однак вищевказані факти не можуть підтверджувати його злісного ухилення від сплати боргу за рішенням суду, бо зважаючи на короткий термін перебування боржника в Таїланді може свідчити лише про його відпочинок, що також є конституційним правом громадянина.

Оцінюючі надані докази в їх сукупності, судом встановлено, що в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази на підтвердження викладених у ньому обставин, а саме: державним виконавцем не надано доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України. Сама по собі відсутність коштів чи майна, на яке б можна було звернути стягнення, не є умисним ухиленням від виконання обовязків щодо стягнення боргу за рішенням суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченко О.В. погодженого з начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги або через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя: ОСОБА_2