ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3154/18 Справа № 188/789/18 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, яке з 15 червня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказували, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2018 року має загальну заборгованість 16.368 грн.26 коп., яка складається з наступного: 480 грн.49 коп. - заборгованість за кредитом; 10.346 грн.44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4.523 грн.79 коп. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 767 грн.54 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що проценти та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, в тому числі у разі пропуску банком строку звернення до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 липня 2008 року, відповідно до заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, сторони домовилися про надання відповідачу грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Згідно вказаної заяви кредитну картку ОСОБА_1 отримано 25 липня 2008 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-7) відповідач останній платіж здійснив 31 березня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог; не надано доказів строку дії картки; відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ч.1 ст.266 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказаний висновок викладено у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду №14-10цс18.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж здійснено ОСОБА_1 31 березня 2011 року (а.с.5-7), тарифами обслуговування кредитних карт, а саме: картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду передбачено погашення боргу шляхом внесення щомісячних платежів, тому перебіг відліку строку позовної давності почався з квітня 2011 року, коли відповідач не здійснив черговий платіж,з позовом позивач звернувся 05 червня 2018 року, тобто з пропуском строку передбаченого ч.1 ст.257 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.32), висновок суду першої інстанції про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності є обгрунтованим.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову було надано анкету заяву, яка, як він і наполягав, становить кредитний договір між ними та відповідачем, та розрахунок заборгованості (а.с.5-7,8).

До апеляційної скарги жодних додаткових письмових доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надано не було.

Колегія суддів наголошує на тому, що з наданої до позову копії анкети заяви (а.с.8) неможливо встановити строк дії картки, виданої 25 липня 2008 року відповідачу.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно безпідставного застосування судом першої інстанції строку позовної давності є безпідставними.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4