Справа №489/6087/17 09.08.2018
Провадження №22-ц/784/1223/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 489/6087/17

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем - Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Миколаївської міської ради

про

визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Рум'янцевою Н.О. 20 червня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали виготовлено 20 червня 2018 року,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3, якою за життя, 27 листопада 2001 року, було складено заповіт на випадок своєї смерті, згідно якого заповідала позивачці житловий будинок АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності.

Маючи намір прийняти спадщину, ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, проте, отримала відмову.

Посилаючись на неможливість позасудового врегулювання спору, з метою оформлення своїх спадкових прав, позивачка просила визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2018 року замінено неналежного відповідача - другу Миколаївську державну нотаріальну контору на належного відповідача - Миколаївську міську раду.

Ухвалою цього ж суду 20 червня 2018 року провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України).

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом відсутній, оскільки порушено право позивачки підлягає захисту в іншій спосіб.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача, ОСОБА_4 (а.с. 8). За життя, а саме 27 листопада 2001 року, ОСОБА_3, складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Згідно заповіту ОСОБА_3 заповідала належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1

7 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

Однак, державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Авраменко С.В. надано роз'яснення чинного законодавства з посиланням на ст. 1269 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - з 19.04.2017 по 19.10.2017 рр. (а.с.10). Оскільки позивач з заявою про прийняття спадщини звернулась з пропуском строку для прийняття спадщини їй і рекомендовано було звернутися до суду .

Обґрунтовуючи позов, позивач вказала на неможливість позасудового врегулювання спору через наявність відмови у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею пропущений шестимісячний строк, встановлений законом на прийняття спадщини, та причина пропуску такого строку не є поважною. Також зазначала, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном.

Згідно з пунктом 2 частини першої ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» ( пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «Спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Проте, суд першої інстанції встановивши, що позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі через пропуск строку для прийняття спадщини, не розглянув справу по суті заявлених позовних вимог, а закрив провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

За такого, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі через відсутність спору про право не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 13 серпня 2018 року.