Справа № 316/599/18
Провадження № 2/316/518/18
"17" грудня 2018 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області,
у складі: головуючого судді Бульба О.М.
секретар судового засідання Черкашина О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодара цивільну справу №316/599/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/5 частки квартири зі сплатою грошової компенсації,-
07.04.2018 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі відповідачі), в якій просить суд:
В обґрунтування вимог, позивач зазначає, що він є власником 3/5 частки квартири АДРЕСА_2. Іншими співвласниками по 1/5 частки вказаної квартири є його колишня дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3. Зазначене підтверджується такими документами, як рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.06.2015 р. по справі №316/839/15-ц (пр.№2/316/472/15), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією технічного паспорту на квартиру.
Крім того, його частка у квартирі збільшена відповідно до договору дарування частки квартири від 03.02.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі №400 відповідно до якого, попередній власник - ОСОБА_5, подарував свою частку в квартирі на його користь, а також згідно договору дарування частки квартири від 09.02.2017р. посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі №292, попередній власник - ОСОБА_6, подарував свою частку в квартирі на мою користь.
Позивач також зазначає, що спільне володіння і користування спільним майном з відповідачами неможливе. На сьогоднішній день він обмежений у здійсненні свого права власності на квартиру, оскільки не може у повному обсязі реалізовувати своє право у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, не звертаючи увагу нате, що частка відповідачів є незначною.
Спільно користуватись та зобов'язати відповідачів платити за утримання майна в добровільному порядку - не має можливості. На даний час відповідач ОСОБА_2 не є членом його сім'ї, крім того, відповідачі не проживають в спірній квартирі, спільного господарства не ведуть, особовий рахунок на квартир відкрито на нього і він оплачує всі рахунки по комунальним послугам та за утримання цієї квартири
Також, позивач зазначає, що відповідачі проживають разом у двокімнатній квартирі №42, корпус 3 у буд. №22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровськ, що належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2014 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до мене, третя особа - ПП «Енергодаррембуд» про розподіл майна подружжя, а отже відповідачі не мають потреби у житлі.
Позивач зазначає, що він змушений звернутися до суду у звязку з неможливістю вирішити питання в добровільному порядку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.116)
В судове засідання представник позивача: адвокат ОСОБА_7, яка на підставі письмового ордеру (а.с.102) та письмового договору (а.с.103) діє в інтересах ОСОБА_1 не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.118).
В судове засідання відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - не зявився повторно, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності, відзиву або заперечень на позов, заяв про зміну місця проживання - до суду не надали. Повідомлялися судом рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового звязку «Укрпошта» як за адресою відомою позивачу зазначеною у позовній заяві так і за адресою зазначеною в довідці з Сектора реєстрації (а.с.68), однак до суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти», які свідчать про їх неотримання відповідачами (а.с.76, 80-84, 89, 90, 92, 93, 100, 111-115). Місце роботи, або електронна поштова скринька відповідачів суду не відомі.
Крім того, відповідачі викликалися до суду через оголошення розміщені на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.110).
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, від них не надійшло заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзиву або заперечень на позовну заяву, а також приписи ст.223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Як зазначає сам позивач та вбачається з аналізу рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.06.2015 року по справі №316/839/15-ц, провадження №2/316/472/15, яке набрало законної сили 03.07.2015 року та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи (а.с.8-9), нотаріально посвідчених договорів-дарування від 03.02.2016 р. (а.с.15-16) та від 09.02.2017 р. (а.с.17-18), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19-21) - трикімнатна квартира загальною площею 70 км.м за адресою: АДРЕСА_3 (далі спірна квартира) перебуває у спільній частковій власності позивача ОСОБА_1 в розмірі 3/5 частки, у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/5 частці за кожним.
Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.
Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
При вирішенні питання, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня1997року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Разом із тим відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Так, за приписами пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, а висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс-14, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2018 року у справі №345/2723/17.
За положенням частинами 1, 2 статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Позивач просить суд припинити право приватної власності кожного з відповідачів на їх 1/5 частку спірної квартири зазначаючи при цьому на те, що ці частки відповідачів є незначними і не та його намагання домовитися з приводу виплати компенсації відповідачам не дали ніякого позитивного результату при цьому, спільне володіння та користування майном відповідач вважає неможливим.
Однак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували намагання позивача домовитися з відповідачами про компенсацію вартості їх часток, та в загалі про те, що відповідачам відомо про такі наміри позивача, враховуючи, як визначено в абз.2 ч.2 ст.364 ЦК України, те, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Крім того, посилання позивача на те, що відповідачі мають у своїй власності двокімнатну квартиру №42, корпус 3 у буд. №22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровськ, яка була отримана ними на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2014 р., суд вважає безпідставним відносно відповідача ОСОБА_3, оскільки, як зазначає сам позивач та підтверджується ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 17.11.2014 р. (а.с.10-12), саме відповідач ОСОБА_2 отримала зазначену квартиру у власність на підставі рішення суду про поділ майна між подружжям: ОСОБА_1І (позивачем по даній справі) та ОСОБА_2 (відповідачем по даній справі), а ні їх спільний син ОСОБА_3 (відповідач по даній справі).
Доказів, що відповідач ОСОБА_3 має у власності майно яким може користуватися крім 1/5 частки спірної квартири та позбавлення його 1/5 частки спірної квартири не завдасть даному відповідачу істотної шкоди матеріали справи не містять, тобто позивачем не доведено посилання, що даний відповідач не потребує житла. При цьому, відповідно до інформаційного листа з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропровської міської ради від 05.05.2018 р. №6/5-269, відповідач по справі ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим за адресою: квартира №42, корпус 3 у буд. №22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпро (а.с.78), що, на думку суду, свідчить про можливість завдання істотної шкоди співвласнику спірної квартири ОСОБА_3 в разі позбавлення його цієї власності.
Крім того, як зазначає сам позивач відповідачі не проживають у спірній квартирі, не використовують її, а отже фактично, відповідач користується всією квартирою, тобто, відповідачі не перешкоджають позивачу в її використанні, тобто позивачем не доведено п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, тобто у чому саме полягає неможливість спільного володіння і користування майном, яким є спірна квартира.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом, тобто саме за відсутності згоди, однак позивачем не надано доказів того, що як відповідачу ОСОБА_2 так і відповідачу ОСОБА_3 відомо про намагання позивача позбавити їх права часткової власності на спірну квартиру з виплатою компенсації, а також того, що вони не надали такої згоди, а також, суд наголошує, на тому, що доказів того, що відповідач ОСОБА_3 не потребує житла позивачем суду не надано.
Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Тобто, враховуючи, що в разі задоволення позову, на думку суду, буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а також встановлених по справі обставин, не доведеності наявності, у сукупності, всіх складових визначених ч.1 ст.365 ЦК України, суд вважає, що вимоги позовної заяви задоволенню не підлягаю.
Позивач також просив стягнути на свою користь судові витрати, однак враховуючи, що суд висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в їх основній частині, приписи ст.141 ЦПК України, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь понесених судових витрат також не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 128, 130, 131, 223, 228, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/5 частки квартири зі сплатою грошової компенсації відмовити у повному обсязі.
Рішення в повному обсязі складено 26.12.2018 р.

Заочне рішення може бути переглянуто Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами), при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба