Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 грудня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білоцерківська міська рада Київської області про визнання недійсним та скасування рішення Білоцерківської міської та визнання недійсним свідоцтва про право власності з реєстрацією, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власником 3 / 5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований в місті Біла Церква по вул. Водопійна 59 / 1, вказану частину житлового будинку повивач отримала в дар від ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27.11.2014 року. Вказана частка житлового будинку під час відчуження розташовувалась на не приватизованій земельній ділянці площею 0,0493 га, з кадастровим номером :03:014:0138. Разом з позивачем співвласниками будинку 59 / 1 по вул. Водопійна, в місті Біла Церква Київської області являється відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.09.2018 року позивач мала намір укласти договір купівлі-продажу належної їй частки житлового будинку, але виявилося, що земельна ділянка на якій розташований будинок № 59 / 1 по вул.Водопійна в м. Біла Церква, була приватизована в повному обсязі, всією площею 0,0493 та належить одноособово ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №35075512 виданою 18.03.2015 року, реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. На підставі заяви відповідача ОСОБА_5 рішенням Білоцерківської міської ради № 1408-72-V1 від 19.02.2015 року було передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в місті Біла Церква по вул. Водопійна 59 / 1 загальною площею 0,0493 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий №32100000:03:014:0138. Позивач вважає, що зазначена земельна ділянка могла бути приватизована всіма власниками будинку № 59 / 1 по вул.Водопійна в м.Біла Церква, а не одноособово відповідачем, та зазначає, що від зазначеної земельної ділянки вона не відмовлялась, та будь якої згоди відповідачу на приватизацію не надавала. Даною приватизацією було порушено законне право позивача на користування земельною ділянкою де розміщено її будинок. А тому позивач просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради № 1408-72-VІ ві 19.02.2015 року в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в місті Біда Церква по вулиці Водопійна, 59 / 1 загальною площею 0,049 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер :03:014:0138; визнати недійсним свідоцтво про право власності № 35075512, видане 18.03.2015 року, реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку кадастровий номер: :03:014:0138. розташовану в м. Біла Церква по вулиці Водопійна, 59 / 1, загальною площею 0,0493 га; скасувати реєстрацію свідоцтва про право власності № 35075512, виданого 18.03.2015 року, реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку кадастровий номер: :03:014:0138, розташовану в місті Біла Церква по вулиці Водопійна, 59 / 1, загальною площею 0,0493 га, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 03, номер запису про право власності: 9082809; стягнути судові витирати та витрати на правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направила та відповідно до положень ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи.

Третя особа - Білоцерківська міська рада не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали суду заяву в якій просять слухати справу без участі їхнього представника.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено що 27.11.2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7, у звязку з чим позивач змінила прізвище на «Морачевська», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ОК № 174902.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, є власником 3 / 5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований в місті Біла Церква по вул. Водопійна 59 / 1, що підтверджено договором дарування частки житловою будинку, посвідченого 27.11.2014 року ОСОБА_8, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2-2631 (а.с.7-9).

Встановленим є те, що вказана частка житлового будинку під час відчуження розташовувалась на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0493 га, з кадастровим номером :03:014:0138, про що свідчить запис в договорі дарування зазначеної частки житловою будинку (а.с.7).

Встановленим є те, що співвласниками будинку 59 / 1 по вул. Водопійна, в місті Біла Церква Київської області являється відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_4

Встановлено, що на підставі заяви відповідача ОСОБА_5 рішенням Білоцерківської міської ради № 1408-72-V1 від 19.02.2015 року було передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в місті Біла Церква по вул. Водопійна 59 / 1 загальною площею 0,0493 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий №32100000:03:014:0138, Зазначене підтверджено копією рішення, що оскаржується по даній справі (а.с.14).

Встановлено, що земельна ділянка площею 0,0493 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:014:0138 на підставі свідоцтва про право власності , серія і номер: 35075512, виданого 18.03.2015 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області є приватною власністю ОСОБА_2, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18).

З пояснень представника позивача вбачається, що 25.09.2018 року позивач мала намір оформити з майбутнім покупцем у приватного нотаріуса договір купівлі-продажу належної їй частки житлового будинку, але виявилося, що земельна ділянка на якій розташований будинок № 59 / 1 по вул.Водопійна в м. Біла Церква, була приватизована відповідачем в повному обсязі, площею 0,0493 та з березня 2015 року земельна ділянка належить одноособово ОСОБА_2 Представник позивача суду пояснив, що позивач намагалася неодноразово в добровільному порядку вирішити спір, зверталася до відповідача просила відчужити частину земельної ділянки на користь позивача відповідно до її частки в праві власності на будинок, але позивач не бажає мирним шляхом вирішувати спір, хоче бути власником всієї земельної ділянки.

При вирішенні даного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належні передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 121 цього Кодексу.

За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

За ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, крім обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, за частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (ч. З ст. 142 ЗК України).

Встановлено, що позивач добровільно відмови від права користування земельною ділянкою не надавала, а Білоцерківська міська рада Київської області рішення щодо припинення права власності земельною ділянкою по вул. Водопійній, 59 / 1 в м.Біла Церква не приймала.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно пп. в, ґ, е п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 (v0002700-10 ) від 19.03.2010 передбачено: в) з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельної ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р, у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 N 1066-5V1(1066-17) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; г.) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно

з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового ризначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки,

яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на

будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім

багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в

редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17 ) Підпункт "ґ" пункту 18 в редакції Постанови Верховного Суду N 2 ( v0002700-10 ) від 19.03.2010 ; е) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК ( 2768-14 ), володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди -

за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної

ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що

відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Набута юридичною особою земельна ділянка не є спільною власністю її засновників,

учасників або членів і не може розподілятися між ними як співвласниками Підпункт "е" пункту 18 із змінами, внесеними згідно з Постановою

Верховного Суду N 2 ( v0002700-10 ) від 19.03.2010 .

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України зазначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

В ч. 2 ст.89 ЗК України зазначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Частина друга статті 377 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2269-VIII від 18.01.2018. Стаття 377 в редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009.

Отже, судом було встановлено, що сторони мали право спільного користування земельною ділянкою комунальної власності, загальною площею 0,0493 га, кадастровий № :03:014:0138 та між сторонами виник спір, оскільки відповідач обмежила право позивача щодо користування земельною ділянкою на якій знаходиться частина будинку позивача. Та незаконні дії відповідача призвели до прийняття Білоцерківською міською радою неправомірного рішення, яке порушило майнові права позивача. За даним рішенням відповідачу було передано у власність всю земельну ділянку по вул. Водопійна 59/1 в м. Біла Церква, хоча дана земельна ділянка, площею 0,0493 га, не перебувала в її одноособовому користуванні, оскільки на час приватизації цієї земельної ділянки землекористувачем була і позивач, яка з листопада 2014 року є власником 3/5 частин житлового будинку № 59/1 по вул. Водопійній в м. Біла Церква та правомірно набула право спільного користування земельною ділянкою за вказаною адресою, разом з іншими співвласниками житлового будинку № 59/1 по вул. Водопійній. Так, при набутті позивачем права власності на 3/5 частин зазначеного житлового будинку, що був розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0493 га, кадастровий № :03:014:0138, до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановленого для попереднього землекористувача, відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5.11.2009 р. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та слід визнати недійсним і скасувати рішення Білоцерківської міської ради № 1408-72-VІ від 19.02.2015 року в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в місті Біда Церква по вулиці Водопійна. 59/1, загальною площею 0,049 кадастровий номер :03:014:0138; визнати недійсним свідоцтво про право власності № 35075512, видане відповідачу 18.03.2015року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київська області на земельну ділянку кадастровий номер: :03:014:0138, скасувавши реєстрацію свідоцтва про право власності № 35075512, виданого 18.03.2015року реєстраційною службою Білоцерківського МУЮ Київської області на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, що понесла позивач в звязку з розглядом даного судового спору та які підтверджені належними доказами на загальну суму 4204,80грн. (а.с.2,20,22).

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. 21,256,261,377 ЦК України, ст.ст. 118,125,152,155 ЗК України, ст. 1,28 Закону України "Про землеустрій", ст.ст. 12, 13, 81, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Визнати недійсним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради № 1408-72-VІ від 19.02.2015 року в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськи будівель і споруд в місті Біда Церква по вулиці Водопійна. 59/1, загальною площею 0,0493 кадастровий номер 32 10300000:03:014:0138).

Визнати недійсним свідоцтво про право власності № 35075512, видане 18.03.2015року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку кадастровий номер: :03:014:0138. розташовану місіі Біла Церква по вулиці Водопійна 59/ 1, завальною площею 0.0493 га.

Скасувати реєстрацію свідоцтва про право власності № 35075512, виданого 18.03.2015року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку кадастровий номер: :03:014:0138, розташовану в місті Біла Церква по вулиці Водопійна. 59/1, загальною площею 0,0493 га, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 03, номер запису про право власності: 9082809.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 4 204грн. 80коп. (чотири тисячі двісті чотири гривні вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Киїського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення. Повний текст рішення буде виготовлено не пізніше 03.01.2019 року.

СуддяОСОБА_9