Справа № 548/2404/18
Провадження №4-с/548/10/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Коновод О.В.

за участю : секретаря судового засідання - Вовк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби, мотивуючи її тим, що заявнику на праві приватної воластості належить нерухоме: квартира №51 по вул. Молодіжний в м. Хоролі, Полтавської області.

На нерухоме майно заявника Октябрським районний суд м. Полтави було помилково накладено арешт.

Октябрським районний суд м. Полтави у справі №2-а-548/06 р. виніс 02.02.2007 року ухвалу про скасування арешту накладеного на квартиру по цивільній справі за позовом прокурора Октябрського р-ну м. Полтава до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору.

16 лютого 2007 року ВДВС у Хорольському районні винесено постанову якою скасовано арешт, накладений на квартиру №51 по вул. Молодіжний в м. Хоролі.

Копію постанову ВДВС у Хорольському районні направлено державному та приватному нотаріусам у Хорольському районі.

В 2018 році заявник мав намір продати належне йому нерухоме майно, проте ним було виявлено, що помилково накладений арешт на його нерухоме майно, який скасований Постановою ВДВС у Хорольському районні від 16 лютого 2007 року до цього часу не знято.

28 листопада 2018 року заявник звернувся до посадових осіб виконавчої служби з заявою про зняття арешту.

З наданої відповіді від 03.12.2018 року за вих. №14.25-24/1284, заявнику фактично відмовлено у знятті арешту у звязку з тим, що на час винесення постанови реєстрацію обтяжень та їх припинення щодо нерухомого майна проводили нотаріуси, які у встановленому порядку скасований арешт в 2007 році не зняли та що з 2016 року зняття арештів надано державним виконавцям, а у звязку з тим що скаржник не є стороною виконавчого провадження йому рекомендовано зняти арешт за рішення суду.

Проте фактично судове рішення про зняття арешту вже судом було прийнято Октябрським районний суд м. Полтави у справі №2-а-548/06 р. 02.02.2007 року.

Але на момент подання скарги арешт не знятий, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. Не зняття арешту та заборони обмежують права скаржника щодо розпорядженням своїм майном.

Зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність на даний час у нотаріусів повноважень до зняття арештів, а в органах державної виконавчої служби через те, що скаржник не є стороною даного виконавчого провадження.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 не з"явилися, але в скарзі прохали про розгляд справи у їх відсутність.

В судове засідання представник зацікавленої особи відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, не з"явився, але подав до суду відзив на скаргу, в якому зазначив, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Оскільки жодних поважних причин для подальшого відкладення розгляду скарги суд не знаходить, а всі учасники справи були повідомлені про розгляд справи завчасно та належним чином (зокрема і через Веб-портал суду у мережі Інтернет), суд вважає за можливе розгляд скарги за існуючої явки. Адже, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (п. 2 ст. 450 ЦПК України).

Перевіривши обгрунтування скарги доказами, наявними у матеріалах справи суд приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частина 1,2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) передбачає, що:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У даному випадку, заінтересованою особою, не було виконано норми процитованих вище норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту, а саме не було надіслано відповідному органу (установі) для зняття арешту.

В звязку з винесенням ВДВС у Хорольському районні 16 лютого 2007 року постанову якою скасовано арешт, накладений на квартиру №51 по вул. Молодіжний в м. Хоролі, вважаю відсутні підстави для подальшого застосування арешту майна.

Згідно із ст. 383 (після 15.12.2017 стаття 447) ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Аналогічні приписи містяться в п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де зокрема зазначено, що статтями 3 і 4 Закону № 3674-VІ визначено обєкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону 3674-VІ. не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з положеннями ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення закріплені в ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з положеннями Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до ч.2 ст. 451 ЦПК України, У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку, що бездіяльність посадових осіб виконавчої служби є неправомірною, а відтак скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 212, 447, 451 ЦПК України, -, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби, - задовольнити.

Скасувати арешт накладний на майно ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, а саме квартиру №51 по вул. Молодіжний в м. Хоролі, Полтавської області, накладено на підставі постанови ВДВС Хорольського районного управління юстиції від 07.11.2006 року та оголошення заборон на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 11.12.2018 року.

Суддя : О.В. Коновод