Справа № 155/156/18
Провадження № 2/160/166/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Корнелюка В. С.

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

30.01.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача ОСОБА_2 із позовом про зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №486529 вона є власником земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с.Старостав Горохівського району.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10.04.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в припиненні її права власності на земельну ділянку, скасуванні державної реєстрації державного акта, визнанні за нею права власності на земельну ділянку.

Рішенням Локачинського районного суду від 13.02.2014 року ОСОБА_2 зобов'язано усунути перешкоди в користуванні моєю земельною ділянкою шляхом заборони користуватись нею. Проте нею це рішення не виконується.

Згідно зі ст. 120 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянкуабо її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування- на підставі договору оренди.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 зобов'язана укласти з нею, як власником земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки, якою вона користується для обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с.Старостав Горохівського району.

Просить зобовязати ОСОБА_2 укласти договір оренди земельної ділянки площею розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с. Старостав Горохівського району.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №486529 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с.Старостав Горохівського району (а.с. 6, 7).

Згідно з рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10.04.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в припиненні її права власності на земельну ділянку, скасуванні державної реєстрації державного акта, визнанні за нею права власності на земельну ділянку (а.с. 13-16).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.06.2005 року ОСОБА_2І купила у ОСОБА_1 житловий будинок по вул. Центральній, 54 у с. Старостав Горохівського району (а.с. 3, 4).

На даний час позивач просить зобов'язати відповідача укласти з нею договір оренди земельної ділянки, яка відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №486529 від 27.08.2012 року належить їй.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи Державний акт про право власності на земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с. Старостав Горохівського району був виготовлений позивачем 27.08.2012 року.

Згідно зі ст. 120 ЗК України (в редакції від 19.08.2012 року), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позовні вимоги про спонукання укласти договір виникають насамперед внаслідок ухилення однієї зі сторін від укладення відповідного договору. За загальним правилом під час укладання таких договорів діє принцип диспозитивності, який передбачає перш за все свободу волевиявлення сторін щодо укладення договорів. Це випливає з положень ст. 627 Цивільного кодексу України, згідно з якою під поняттям «свобода договору» розуміється, що сторони є вільними: 1) в укладенні договору, 2) у виборі контрагента, 3) у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, виходячи з меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦКУ) у випадках, передбачених законом, реалізація абсолютного права на свободу волевиявлення щодо укладення договору може бути обмежена іншим субєктивним правом вимагати укладення такого договору.

Відносини, повязані зі спонуканням до укладення договорів, належать до категорії тих, які складаються на ранніх стадіях розвитку майнових відносин. Вони є предметом цивільного права, а тому відповідні права субєктів підлягають захисту шляхом звернення до суду в порядку, передбаченому для захисту цивільних прав. Слід зазначити, що згідно зі ст. 16 ЦКУ, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ЦК України, на відміну від Господарського кодексу України, не містить такого способу захисту права, як спонукання до укладення договору.

Оскільки однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини (ст. 11 ЦКУ), цей спосіб захисту опосередковує позовні вимоги про зобовязання укласти договір.

Під укладенням договору на підставі закону розуміється імперативне застереження про це в законі (що охоплює і підзаконні нормативно-правові акти). Відсутність такого застереження зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог про зобовязання укласти договір з огляду на порушення ст. 19 Конституції, згідно з якою ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законом. Важливо, що така обумовленість у законі має бути виписна в імперативній формі з прямою вказівкою на обовязок відповідної сторони укласти договір.

Правова позиція ВГСУ при вирішенні таких справ зводиться до того, що Суд не застосовує до спірних правовідносин ст. 179, 187 ГКУ, оскільки ні Земельний кодекс України, ні Закон «Про оренду землі» не передбачає обовязок власника земельної ділянки (органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) прийняти рішення про укладення договору оренди землі. Така позиція є цілком обґрунтованою та відповідає чинному законодавству.

Стаття 116 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

При вирішенні подібного спору, що має на меті захист порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача судом, підлягає встановленню, у чому саме полягає порушення прав позивача відповідачем: чи звертався позивач до власника з відповідною пропозицією та які наслідки цього звернення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача із вимогою укласти договір оренди земельної ділянки.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 придбала будинок по вул. Центральній, 54 у с. Старостав Горохівського району до часу набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №486529 від 27.08.2012 року.

На даний час законодавство передбачає захист права особи на укладення договору, якщо інша сторона ухиляється від його укладення, але за загальним правилом діє принцип свободи волевиявлення сторін щодо укладення договору.

Згідно з ч.1 ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, враховуючи, що відповідач відмовляється від укладення договору оренди земельної ділянки з позивачем, а суд не може зобов'язати сторону укласти договір в рахунок майбутнього порушення прав позивача, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1, 4, 10-13, 77, 81, 82, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. ст. 116, 120 (в редакції від 19.08.2012 року) ЗК України, ст. 627 ЦК України, ст. 19 Конституції України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову про зобовязання ОСОБА_2 укласти договір оренди земельної ділянки площею розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку №54 по вул. Центральній у с. Старостав Горохівського району - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Корнелюк В. С.