Провадження № 2/641/970/2018 Справа № 641/1122/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого - судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Рудь В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди за порушення законодавства про працю,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 в особі свого представника адвоката ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди за порушення законодавства про працю.

В обґрунтування позову зазначила, що вона на підставі наказу «Про прийняття на роботу» № 3 від 03.10.2011 перебуває в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛКІС», працюючи на посаді менеджера зі збуту, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису підприємства.

З 03.10.2011 Відповідач нараховує їй заробітну плату, з якої здійснюються всі відповідні відрахування (податки, обов'язкові збори тощо), про що надасться обов'язкова державна звітність.

Під час прийняття на роботу, при обговоренні умов оплати праці, було обумовлено, що позивач буде отримувати мінімальний розмір заробітної платні, визначений чинним законодавством з урахуванням наступних законодавчих змін розміру мінімальної заробітної плати, які будуть відбуватися протягом всього часу її роботи.

З моменту її працевлаштування , з огляду на заздалегідь (під час працевлаштування) узгоджений з керівництвом відповідача режим її роботи - віддалено (на дому), і на той факт, що доходів її чоловіка вистачало на утримання сім'ї, вона за погодженням з директором ТОВ «АЛКІС» - ОСОБА_5, шляхом написання відповідної заяви про депонування заробітної плати, вирішила не отримувати якийсь час свою заробітну плату на руки, а залишати її на рахунку підприємства, як своєрідний депозит «на чорний день», з метою накопичення зароблених коштів.

Неодноразові її усні звернення у жовтні-листопаді 2017 року до директора відповідача - ОСОБА_5 з проханням виплатити накопичену за шість років заробітну плату були залишені без задоволення та до теперішнього часу відповідач жодного разу не виплатив нараховану їй заробітну плату.

Відповідно до картки рахунку НОМЕР_2, а також індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 наданих Пенсійним фондом України, за період з 01.10.2011 по 17.07.2017 відносно Позивача, розмір нарахованої, але не виплаченої Відповідачем Позивачу заробітної плати становить 36 607 гри. 50 коп., яку позивач просить сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС», як заборговану.

Також позивач вважає, що незаконними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка проявляється у порушенні звичного укладу її життя , розвіювання впевненості у завтрашньому дні, у сильних переживаннях із приводу того, що зароблені нею протягом тривалого часу гроші, які знаходилися, на її переконання, у безпечному місці, може ніколи не отримати. Позивач знаходиться у ситуації повного ігнорування вимог закону із боку роботодавця, з яким знаходиться вочевидь нерівному та вразливому становищі, яким відповідач зловживає.

Крім цього, усвідомлюючи наполегливе намагання отримати-таки нею нараховану заробітну плату. Відповідач своїми листами від 28.11.2017; 04.01.2018 та 18.01.2018 системно почав протиправно змушувати її до написання заяви про надання відпустки по догляду за дитиною з метою уникнення обов'язку від нарахування та виплати поточної заробітної плати, погрожуючи їй звільненням, незважаючи не те, що вона має дитину, якій ще не виповнилося три роки.

Крім того, директор відповідача почав штучно обмежувати її у доступі до роботи, обмеживши їй доступ до робочої інформації підприємства, з метою штучного створення обставин невиконання нею посадових обов'язків та, як наслідок створення умов для примусового її звільнення.

Такі дії відповідача додатково демонструють нерівність її становища , як працівника по відношенню до відповідача, що в свою чергу тільки поглиблює моральні страждання через неправомірні дії Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС»

Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 грн. 00 коп, яку просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» на підставі ст.. 1167 ЦК України та судові витрати на правову допомогу у розмірі 11 500 грн. 00 коп.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 березня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження.

Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України.

На підставі наказу «Про прийняття на роботу» № 3 від 03.10.2011 ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛКІС», працюючи на посаді менеджера зі збуту, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису підприємства (а. с. 11).

Розміри тарифних ставок та посадових окладів встановлюється працівникам відповідно до галузевої угоди, Схеми посадових окладів (тарифних ставок), Положення « Про оплату праці», Колективного договору та в межах фонду оплати праці. Штатним розписом розмір мінімальної заробітної плати встановлюється вище за прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб передбаченого законодавством. Кількість штатних одиниць встановлюється за нормативними документами та обсягами робіт.

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.10.2011 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.10.2011 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1100 грн (а. с. 63-64).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.04.2012 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.04.2012 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1150 грн (а. с. 65-66).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.07.2012 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.07.2012 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1200грн (а. с. 67-68).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.01.2013 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.01.2013 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1220 грн (а. с. 69-70).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.12.2013 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.12.2013 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1250 грн (а. с. 71-72).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.07.2014 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.07.2014 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1260грн (а. с. 73-74).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.12.2014 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.12.2014 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1320грн (а. с. 75-76).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.10.2014 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.10.2014 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1310 грн (а. с. 77-78).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.09.2015 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.09.2015 року, посадовий оклад менеджера по збуту складає 1400 грн (а. с. 79-80).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.01.2016 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.10.2016 року посадовий оклад менеджера по збуту складає 1500 грн (а. с. 81-82).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.05.2016 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.05.2016 року посадовий оклад менеджера по збуту складає 1600 грн (а. с. 83-84).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.12.2016 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.12.2016 року посадовий оклад менеджера по збуту складає 1620 грн (а. с. 85- 86).

Відповідно до штатного розкладу введеного в дію з 01.01.2017 року наказом Директора ТОВ «АЛКІС» ОСОБА_6 від 01.10.2017 року посадовий оклад менеджера по збуту складає 3250 грн. (а. с. 87-88).

Вищезазначені штатні розписи доведено до відома кожного співробітника під підпис, у тому числі й ОСОБА_4

Ствердження представника позивача, про те що він ставить під сумнів підпис ОСОБА_4 суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження даної обставини ані позивачем ані представником позивача суду доказів не надано.

Як встановлено в удовому засіданні ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «АЛКІС» з 03.10.2011року по теперішній час. Впродовж всього часу роботи виконувала свої обов'язки відповідно до посадової інструкції та не мала претензій до підприємства стосовно системи оплати праці та розміру заробітної плати. Відповідна обставина визнана учасниками справи та не підлягає доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до наказу ТОВ «АЛКІС» № 5 від 07.06.2017 року ОСОБА_4 менеджеру по збуту надана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами з 07.06.2017 року по 11.10.2017 р. на підставі листка непрацездатності серії АГФ № 035261 (а. с. 89-90).

Відповідно до наказу ТОВ «АЛКІС» № 8 від 11.10.2017 року ОСОБА_4 менеджеру по збуту продовжено відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами з 11.10.2017 року по 24.10.2017 року на підставі листка непрацездатності серії АДВ № 218249 (а. с. 91-92)

З картки рахунку : НОМЕР_2 (а. с. 12-26) та з оборотньо - сальдової відомості по рахунку : НОМЕР_2 нарахування заробітної плати та обороти про рух коштів по касі підприємства у період з 01.01.2011 року по 30.11.2017 року співробітника ОСОБА_4 (а. с. 93-94), на які посилається представник позивача, як на підставу позову , - складають 99 020 грн 00 коп.

У позовній заяві ціна позову щодо нарахованої , але не виплаченої заробітної плати позивачем в особі представника позивача -ОСОБА_1 зазначена заборгованість у розмірі 36 607 50 коп., але до позовної заяви обґрунтований розрахунок зазначеної суми , позивачем та його представником не надано в супереч вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Представнику позивача судом надавався час для надання обгрунтованного розрахунку суми що стягується та оспорюється позивачем , але позивачем та його представником до суду не надано розрахунку, який би спростовував розрахунок нарахованої заробітної плати у період часу з з 01.01.2011 року по 30.11.2017 року співробітника ОСОБА_4 - розмір якої складає 99 020 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 депонована заробітна плата - готівкові кошти, що одержані підприємствами (підприємцями) для виплат, пов'язаних з оплатою праці, та не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам.

Відповідно до п. 3.9 Положення після закінчення встановлених строків виплат, пов'язаних з оплатою праці за видатковими відомостями, касир зобов'язаний:

у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано";

скласти реєстр депонованих сум;

у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом. Якщо готівкові кошти видавалися не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться напис "Готівку за відомістю видав (підпис)";

здійснити відповідний запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю.

З оборотньо - сальдової відомості по рахунку : НОМЕР_2 (а. с. 93) нарахування заробітної плати та обороти про рух коштів по касі підприємства у період з 01.01.2011 року по 30.11.2017 року співробітника ОСОБА_4 вбачається , що заробітна плата ОСОБА_4 протягом часу з 01.01.2011 року по 30.11.2017 року депонована не була. Тобто підприємством коштів для виплати позивачці заробітної плати не було депоновано взагалі.

В підтвердження відсутності операцій по депонуванню заробітної плати на поточний рахунок № 942 відкритий у ПАТ «КРЕДОБАНК» (МФО 325365, за період з 18.02.2014 року по 17.05.2018 р. ПАТ «КРЕДОБАНК», ТОВ «АЛКІС» видано довідку від 18.05.2018 року 3 196-21080/18 (а. с. 154).

З відомостей руху коштів по касі підприємства вбачається, що виплата коштів проводилась за рахунок коштів, які приймались в касу підприємства і одразу ж виплачувались. При цьому сума прийнятих коштів і виплачених однакова. Це свідчить що кошти бухгалтером підприємства протягом часу з 01.01.2011 року по 30.11.2017 приймались для їх виплати на конкретні цілі, а саме на виплату заробітної плати працівникам.

Згідно пункту 168.1.1 Податкового кодексу, податковий агент, який нараховує, виплачує або надає оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб. Коли підприємство виплачує заробітну плату своїм працівникам, то одночасно з її виплатою, до бюджету сплачується податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок.

Як вбачається індивідуальної відомості про застраховану особу пенсійного фонду України Форми ОК-7 з заробітної плати ОСОБА_4 (номер облікової картки (НОМЕР_1), встановленої штатним розписом ТОВ «АЛКІС» до бюджету сплачувався податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок у період часу з 01.01.2011 року по 30.11.2017 року із загального розрахунку у розмірі 99 020 грн 00 коп. (а. с. 37).

Також слід зазначити, що у вступному слові представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 зазначив обставину, що між ОСОБА_4 та директором підприємства ТОВ «АЛКІС» була усна домовленість про депонування заробітної плати протягом часу її роботи, з відповідною письмовою заявою з даного приводу ОСОБА_4 до директора підприємства ТОВ «АЛКІС» не зверталась.

Данні ствердження суперечать змісту та підставам вимог викладеним в позовній заяві, від імені позивача в особі її представника - адвоката ОСОБА_1 , в який зазначено, що позивач ОСОБА_7 за погодженням з директором ТОВ «АЛКІС» - ОСОБА_5, шляхом написання відповідної заяви про депонування заробітної плати, вирішила не отримувати якийсь час свою заробітну плату.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що у період часу з грудня 2010 року по листопад 2017 року вона займала посаду Директора ТОВ «АЛКІС». У зазначений період часу ОСОБА_4 із письмовою а також усною заявою до підприємства про депонування її заробітної плати не зверталась.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на підприємстві ТОВ «АЛКІС» на посаді бухгалтера. У зазначений період часу ОСОБА_4 із письмовою, а також з усною заявою до підприємства про депонування її заробітної плати не зверталась. У визначенні дні, два рази на місяць працівники підприємства ТОВ «АЛКІС» отримували заробітну плату.

Відповідно листа - відповіді на запит представника позивача адвоката ОСОБА_1 ТОВ «АЛКІС» повідомлено, що заборгованість із заробітної плати у ТОВ «АЛКІС» перед робітником підприємства ОСОБА_4 відсутня (а.с. 27)

Згідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Конституцією України (ст. 43). Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У випадку невиплати заробітної плати працівник має право:

1) звернутись до роботодавця з письмовою вимогою щодо виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифи на послуги.

2) У разі відмови провести сплату та компенсації, працівник має право звернутися до територіального органу Держпраці (Управління Держпраці у Тернопільській області). Інспектор праці проведе інспекційне відвідування суб'єкта господарювання, за результатами якого, у більшості випадків, питання вирішується позитивно.

3) При відмові виплатити заробітну плату або інші виплати, працівнику слід звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати та відшкодування завданої її невиплатою шкоди. Відповідачем за такими позовами має бути підприємство. установа чи організація, а не керівник. Строку позовної давності звернення до суду про стягнення працівником невиплаченої заробітної плати не існує. Відповідно до чинного законодавства за порушення законодавства про оплату праці винні особи та суб'єкти господарської діяльності можуть притягатися до дисциплінарної, фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності.

Як встановлено в судовому засіданні, зазначено в позовній заяві та зазначено у вступному слові представником позивача адвокатом ОСОБА_1, ОСОБА_4 з письмовою вимогою щодо виплати заробітної плати до ТОВ «АЛКІС» не зверталась.

Рішення про притягнення ТОВ «АЛКІС» за порушення законодавства про оплату праці з винні підприємства до дисциплінарної, фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Таким чином позивачем та представником позивача - адвокатом ОСОБА_1, доказів звернення позивача ОСОБА_9 до відповідача ТОВ «АЛКІС» за виплатою заробітної плати та відмовою останнього виплатити її позивачем не надано, як і не надано обґрунтованого розрахунку суми щодо нарахованої , але не виплаченої заробітної плати у розмірі 36 607 50 коп., яку позивач просить стягнути , як заборгованість.

Крім того, неотримання позивачкою з її вини належних їй грошових сум у вигляді заробітної плати у визначені дні, про які їй було відомо, не може бути підставою для задоволення позову, а тому суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, у зв'язку із чим вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.10.2011 року по 17.07.2017 року у розмірі 36 607 грн. 50 коп. відмовити.

Щодо перевірки обставини про виплату позивачу ОСОБА_4 заробітної плати за відомістю, суду не надалося можливим, оскільки відповідно до ВИСНОВКУ старшого о/у ВКП Слобідського ВП ГУ Національної поліції в Харківської області капітана поліції ОСОБА_10 зазначено, що 20.11.2017 року з заявою звернулась ОСОБА_6 про крадіжку з автомобілю пакету з бухгалтерськими відомостями. З даного приводу проводилась перевірка , яка закінчена (а. с. 95).

Копію відомості на виплату грошей працівникам ТОВ «АЛКІС» № ВЗП-000001 за грудень 2015 року, надану в судовому засіданні представником відповідача - Рудь В.І. , завірену ним особисто своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, суд не приймає до уваги, оскільки оригінал письмового доказу не подано, що відповідає положенням ч. 6 ст. 95 ЦПК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп. на підставі ст. 1167 ЦК України, слід зазначити наступне.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику передбачено ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Позивач в особі свого представника - адвокат ОСОБА_1 як у позові, так і в судовому засіданні посилався на загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спору про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року в пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами), в яких зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено вище, матеріали справи не містять доказів в підтвердження факту встановлення вини підприємства у неотриманні належних позивачу грошових сум у вигляді заробітної плати, або наявність рішення притягнення ТОВ «АЛКІС» за порушення законодавства про оплату праці з винні підприємства до дисциплінарної, фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності.

Разом з тим, позивачем в особі свого представника - адвоката ОСОБА_1 не надано доказів у підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, неправомірними діями відповідача, та доказів того, що моральна шкода взагалі була їй заподіяна .

Враховуючи викладене, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Ствердження позивача в особі свого представника - адвоката ОСОБА_1 щодо неправомірності дій ТОВ «АЛКІС», які полягають у направленні директором підприємства листів позивачу, щодо написання заяви про надання відпустки по догляду за дитиною , обмеження її у доступі до роботи та створення умов для примусового її звільнення, суд залишає поза увагою, оскільки данні обставини виходять за межі заявлених позовних вимог.

Крім того позивач не позбавлений права та можливості звернутись до суду з відповідним позовом.

Враховуючі , що позивач, звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір стягненню не підлягає.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача, що відповідає положенням п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а тому відшкодування судових витрат пов'язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 11 500 грн. на користь позивача з ТОВ «АЛКІС» задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.10.2011 року по 17.07.2017 року у розмірі 36607 грн. 50 коп.; стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп. - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_4 ПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» , місце знаходження: Харківська область м. Чугуїв , вул. Добролюбова,52-Д.

Суддя: О. А. Курганникова