Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи тим, 29.09.2007 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №633. За час шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки, шлюб між ними фактично припинено, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від утримання доньки, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Дитина знаходиться на її утриманні, кошти які вона отримує не вистачає для забезпечення гідного життя доньки.

За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 29.09.2007 року між нею та ОСОБА_2 розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка «Корінь».

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, однак її представник адвокат ОСОБА_3 надала суду заяву відповідно до якої вони позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак подав до суду заяву, згідно якої заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає повністю та просить розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва серії І-ФМ № 032187 від 29.09.2007 року про шлюб, 29 вересня 2007 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатьскої області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №633.

За час шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 240400.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя між ними не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання малолітньої дитини сторонами не заявлялося.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.182 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні встановлено, що донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею.

Доходи, які отримує позивачка ОСОБА_1 є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища неповнолітньої доньки, її духовного та фізичного розвитку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обовязок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки 50% прожиткового мінімуму на утримання їх доньки, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 200, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 29 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Федор) ОСОБА_5, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 633 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1 який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний податковий номер платника - НОМЕР_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1 який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний податковий номер платника - НОМЕР_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5) сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1 який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6