Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Заіки А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, вказуючи, що він та відповідачка 28.02.2014 року уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5. Спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя та взаємне непорозуміння, через що їхня сім'я розпалась та відповідач разом з дитиною переїхали проживати з м.Дніпра до м. Вільногірськ Дніпропетровської області. Після цього відповідачка усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із донькою, її сім'я чинить тиск та мають негативний вплив не тільки на його колишню дружину, а й на його доньку. Між ними почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з його донькою. Він не може домовитися з своєю дружиною про час та дату побачення з своєю донькою та чує тільки розмови про те, що вона зайнята або вони з донькою знаходяться не вдома. Були спроби побачення з його сторони з донькою, але вони були марні, так як його у двір та в будинок ніхто не впустив. Всі його намагання, з моменту переїзду, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з донькою. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними.

Він є учасником бойових дій, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався, має здоровий психічний стан, не зловживає алкогольними напоями та не вживає наркотичні засоби. За станом здоров'я, він повністю має змогу виконувати свій батьківський обов'язок щодо виховання своєї доньки. Має дуже велике бажання виховувати свою доньку, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Донька також не проти спілкування з ним, за станом здоров'я доньки, немає перешкод щодо побачення її з ним, а також щодо переїздів до нього на час побачення, так як будь яких тяжких хронічних захворювань та інших вад організму у доньки немає. Адреса за якою знаходиться квартира, до якої він бажає брати доньку до себе на вихідні дні, де він мешкає, знаходиться: АДРЕСА_1. Квартира є трьохкімнатною, знаходиться в гарному стані з дотриманням усіх санітарно-гігієнічних норм, як того потребує діюче законодавство України. В кімнаті (спальня), де він мешкає та куди збирається приводити доньку знаходяться: великий диван, маленький диван, шафа для одягу, комод. В кімнаті зроблено косметичний ремонт у 2015-2016 році. В кімнаті є місце для розташування іграшок для дитини, а також безпосередньо місце для спілкування з дитиною. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із донькою спричинить їй шкоду не існує.

Створення перешкод відповідачем в його спілкуванню із донькою порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.

Просить зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні доньки, а саме: побачення ним з донькою ОСОБА_5, щонеділі, з 12.00 години п'ятниці до 18.00 години неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, за адресою його мешкання: АДРЕСА_1 та з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини, пояснив, що хоче брати дитину до себе додому, він проживає в м.Дніпро, де є можливість для дитини відвідувати дитячі центри та кружки, як інваліду йому надають безкоштовні путівки, які також може використовувати і для відпочинку та оздоровлення дитини, у разі можливості спілкування з дитиною за місцем його проживання, дитина мала б змогу знати та спілкуватися з його родичами, зокрема бабусею, тіткою, які також зацікавлені у цьому. За місцем його проживання створені усі необхідні умови для перебування дитини. Дитина разом з позивачкою проживають у м. Вільногірськ з 01.05.2017р., причиною повернення відповідачки до м. Вільногірськ була сімейна сварка. Для побачень з дитиною у м.Вільногірську відповідачка йму перешкод не чинить, не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір'ю, але він хоче мати можливість брати її до себе, щоб не забувала його і його родичів. Про наявність у дитини алергії на тварин йому не відомо, він регулярно цікавиться здоров'ям дитини, йому повідомляють, що все нормально. У нього є домашні тварини: дві собаки і кішка. Коти і собаки також живуть в будинку відповідачки, це він бачив під час приїздів до відповідачки. Частково не згоден з графіком побачень, запропонованим органом опіки, оскільки одного дня для спілкування мало, наполягає на встановленні запропонованого ним графіку побачень. Після від'їзду дружини, з дитиною він бачився з дитиною в середньому 1 раз в місяць, телефонні дзвінки дружина не приймала, через третіх осіб дізнався адресу садочка, який відвідує дитина, куди і приїздив побачитися. З вересня 2017 року з дитиною він не бачився, а коли почався судовий розгляд даної справи в 2018 році, приблизно 2 рази на місяць він зустрічався з дитиною, відповідачка приводила дитину в парк, де вони гуляли в її присутності, без неї вона йому дитину не дає. Просить дозволити йому побачення з донькою без присутності відповідачки, оскільки під час їх спільних побачень вона намагається усе контролювати, поводить себе як наглядач, що створює для нього несприятливу психологічну обстановку. Не може сказати чи погодиться дитина поїхати з ним до м.Дніпро без матері, але якщо вона не захоче, то робити це насильно він не буде, оскільки це буде моральним насилля над дитиною. На даний час дитина до нього ставиться приязно, знає його як батька, іде на контакт, не забула його і його родичів. Він взмозі забезпечити дитині належний догляд, має відповідні навички і це для нього не складно. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини та просить його задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, заперечує проти того, щоб позивач брав дитину до м. Дніпро, оскільки дитина маленька, не заперечує, щоб позивач приїздив у м.Вільногірськ і бачився з дитиною. Позивач з дитиною бачився періодично, приїжджав після судових засідань по цій справі, на день народження разом з його тіткою та матір'ю. Вона перешкод у спілкуванні позивача з дитиною не чинила. Дитина має алергію на шерсть тварин, у них є 2 собаки і 2 коти, але вони живуть на вулиці, а не в будинку. Дитина відвідує дитячий садок, у вихідні відвідують родичів в с.Доброгорське, ходять у парк, в кафе. Дитина згадує про батька коли його немає, але це зумовлено тим, що позивач не забирає її з садка, як батьки інших дітей. Дитина позивача називає папою, де він не питає, бажання поїхати до нього не виявляє. Дитина маленька, вважає, що до віку 5 років батько має спілкуватися з дитиною тільки в присутності матері. Якщо позивач буде часто приїжджати до дитини і донька захоче поїхати до нього, вона не буде перешкоджати.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, підтримав пояснення відповідачки, пояснив, що на його думку, переміщення дитини транспортом з м.Вільногріськ до м. Дніпро буде для дитини стресом, як і ночівля в іншому місці, а переміщення дитини до м. Дніпро це зміна її місця проживання, позивачка не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, доказів цього позивачем не надано, тому у задоволені позову просить відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 позов підтримала частково, вважає за доцільне визначити графік спілкування батька з дитиною відповідно до запропонованого органом опіки та піклування, що буде відповідати інтересам сторін та дитини. Дитина має право спілкуватись з батьками і знати обох батьків, а побачення батька з дитиною за місцем його проживання не може розцінюватися як зміна місця проживання дитини, оскільки у такому випадку, місце проживання батька це лише тимчасове місце перебування дитини.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є тіткою позивача, знає сторони з часу їх одруження. Позивач завжди приділяв багато уваги дитині, він дуже любить доньку, у них добрі стосунки, дитина прив'язана до батька, для нього це єдина і дуже дорога дитина, вважає, що позивач справиться з дитиною на протязі 2-х діб, якщо буде забирати її до себе додому. У них в сім'ї дуже теплі стосунки, родина велика, є свої сімейні традиції, зокрема і спільного відпочинку за містом, спілкування дитини саме в колі їх родини буде для неї дуже корисно. Дитина повинна бачити і знати свою родину, зокрема свою бабусю, яка займається різними видами рукоділля, грає на інструментах, дитині необхідна родинна обстановка. Після припинення сімейних стосунків між позивачем та відповідачкою, неодноразово пропонували відповідачці приїхати до них додому, виділяли кімнату, але вона весь час придумувала якісь причини чого вона не може цього зробити. Приїжджали для побачень з дитиною до м. Вільногірськ, однак відповідачка до себе додому не запрошує, доводилося спілкуватися з дитиною у парку, кафе, що на її думку, недостатньо для повноцінного спілкування, оскільки повинна бути наявна можливість спілкуватися з дитиною у домашній обстановці, почитати їй на ніч книжку тощо. Теплих стосунків з родичами ОСОБА_3 не склалося, мабуть з тих причин, що позивач та відповідачка поставили родину перед фактом їх одруження, а після цього на подаровані кошти молоді поїхали у весільну подорож, тому не було можливості добре познайомитися з батьками ОСОБА_3 та налагодити родинні стосунки. Питали у ОСОБА_3 чи можна зустрічатися з дитиною на її території, однак вона відповіді не надавала, до себе додому під час їх приїздів не запрошувала. Після припинення подружніх стосунків, вона приблизно на протязі двох місяців спілкувалася з відповідачкою по телефону, але потім відповідачка це спілкування припинила і без пояснення причин просто перестала відповідати на дзвінки.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що позивач це її син. Після одруження та народження дитини позивач та відповідачка проживали у них, бувало, що син залишався з дитиною один на один, ОСОБА_5 подобалося гратися з батьком, він є гарним батьком. За час сумісного проживання у дитини була алергічна реакція на шоколад і на апельсини, на тварин не було, у них є кішка і собака, дівчинка з ними гралася. Після припинення сімейних стосунків між сином та відповідачкою, остання до них приїжджати не хоче, вона особисто з відповідачкою не спілкувалася, бо образилася на неї, але спілкувалася її сестра, однак з її слів, відповідачка на дзвінки не відповідала. Вважає, що у дитини повинен бути батько і мати, це ненормально не давати дитині можливості спілкуватися з батьком. В них вдома є усі умови для проживання дитини - окрема кімната, меблі, іграшки тощо. Є можливість водити дитину в кружки вихідного дня. Спілкування з дитиною за місцем проживання матері утруднено, оскільки під час їх приїздів, відповідачка до себе додому їх ніколи не запрошувала, доводилось спілкуватися з дитиною у парку, кафе, чого недостатньо для повноцінного спілкування.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що відповідачка по справі це її дочка. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, проживали вони разом до травня 2017 року, після чого дочка повернулася до них після сімейної сварки і зараз проживають разом. З вказаного часу позивач приїжджав до дитини рідко, останній рік частіше, після кожного судового засідання по даній справі, спілкувався він з дитиною в парку, на території міста. В двір позивача та його родичів не пускали, це її принципова позиція, бо вважає, що позивач несправедливо поставився до доньки та дитини, вигнавши з дому в ніч після сімейної сварки. Умови для проживання дитини у них є, дитина має окрему кімнату, дім, в якому живуть дочка з онукою, належить їй. З батьками позивача не спілкуються. Дочка не чинила позивачу перешкод в спілкуванні з дитиною, він приїжджав, дарив дитині іграшки, книжки. У дитини є алергія на тварин, в них є 2 собаки і кіт, які живуть у дворі, з ними дитина не спілкується, руками їх не торкається, бо вона забороняє. Не заперечує, щоб відповідач приймав участь у вихованні дитини, спілкувався з нею, для цього він може приїжджати до м. Вільногірськ та винаймати житло, зараз є можливість найму житла щодобово. Дитина батька знає, але не зовсім часто бачить, вважає, що забирати дитину з ночівлею у м. Дніпро буде важко, в неї вже є свій характер, але в силу віку вона ще дуже прив'язана до матері і навряд чи захоче без неї кудись їхати, не впевнена, що позивач зможе вмовити дитину кудись поїхати без матері, але, як хоче, може спробувати.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28.02.2014 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року, мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ці факти визнані сторонами, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батька дитини ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановлено для дітей відповідного віку. (а.с. 10)

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 8), де створені належні умови для можливого перебування дитини (а.с. 128)

Також позивач безпосередньо приймав участь в АТО (а.с. 121), отримав поранення (а.с. 127), є учасником бойових дій (а.с. 9), з 01.11.2017 року є інвалідом 3 групи (а.с. 119)

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2. (а.с. 28).

Згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 15.08.2018 року № 254/0/7-18, ОСОБА_3 не заперечує проти спілкування доньки з батьком у межах міста Вільногірська, не згодна, щоб батько забирав доньку до себе додому тому, що дитина маленька і не може тривалий час знаходитись без матері. Малолітня ОСОБА_5, з 19.09.2017 року відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад № 4. Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 у вигляді регулярних побачень 2 рази на місяць, з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, за адресою проживання батька та з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання (а.с. 130)

Відповідно до положень принципу 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено,що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до п.1 ст.9 Конвенції про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до ч.3 ст.157 СК України забороняє тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, право на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права є законодавчо закріплене та повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто шляхом побачень з нею, що є основною формою особистого спілкування.

Позивач зазначає, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту позивачем не надано, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка надавала безперешкодну можливість позивачу бачитися з дитиною та спілкуватися з нею в межах м.Вільногірськ, тому в частині заявлених вимог позивача щодо зобов'язання відповідачки усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою, позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 15.08.2018 року № 254/0/7-18, визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 у вигляді регулярних побачень 2 рази на місяць, з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, за адресою свого проживання, та з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання (а.с. 130), однак позивачка проти такого порядку заперечує, мотивуючи тим, що дитина в силу її малолітнього віку прив'язана до матері, тому побачення батька з дитиною у її відсутність, будуть негативно впливати на психологічний стан дитини.

Таким чином, між сторонами виникли конфліктні відносини щодо часу та місця спілкування позивача з дитиною, однак враховуючи що позивач має право і виявляє бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак проживає окремо, у іншому населеному пункті в межах Дніпропетровської області, однак територіально віддаленому від м. Вільногірськ, де мешкає відповідачка з дитиною, то його право може бути реалізовано шляхом побачень з дитиною, зокрема і за місцем його проживання, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин можливого негативного впливу позивача на дитину.

Так, позивач має постійне місце проживання, де створені належні умови для перебування дитини, є учасником АТО і має постійний дохід у виді пенсії по інвалідності та сталі приязні сімейні зв'язки у його родині, сплачує за рішенням суду аліменти на утримання доньки, тому на думку суду, при спілкуванні з донькою позивач буде позитивно впливати на виховання дитини і враховувати її інтереси, стан здоров'я та інші об'єктивно існуючі обставини, зокрема вікові особливості, її бажання на відвідування батька за місцем його проживання у м. Дніпро, уникнення спілкування з домашніми тваринами, які маються у житлі позивача з урахуванням стану здоров'я дитини тощо.

На підставі викладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, які свідчать про неможливість відвідування та спілкування батька з дитиною за місцем проживання матері, що підтверджується, зокрема, показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка є власником будинку, де проживає відповідачка з дитиною і яка категорично заперечує проти відвідування батьком дитини у належному їй житлі, суд вважає можливим надати можливість батьку дитини брати доньку до себе додому, за адресою його місця проживання у м. Дніпро з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання за місцем проживання матері.

Доводи відповідачки щодо необхідності її обов'язкової присутності при спілкуванні батька з дитиною в силу малолітнього віку останньої, суд вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено в судовому засіданні дитина пам'ятає і знає свого батька та прихильно ставиться до нього та членів його родини, тому з урахуванням конфліктних стосунків між батьками дитини, на думку суду, спілкування батька з дитиною без присутності матері, не буде негативно впливати на психологічний стан дитини, а навпаки, забезпечить сприятливу психологічну обстановку для спілкування як для батька, так і для дитини.

Дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має повних три роки, відвідує дитячий дошкільний заклад, на диспансерному обліку не перебуває.

Враховуючи вищевикладене та конфліктну ситуацію між батьками дитини щодо порядку зустрічей батька з дитиною, з метою захисту порушених прав батька на участь у вихованні дочки та спілкування з нею, суд дійшов висновку, що слід визначити наступний спосіб спілкування батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: побачення його з донькою ОСОБА_5, два рази на місяць, з 10.00 годин суботи до 18.00 години неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 та з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, що забезпечить належне здійснення його права на особисте спілкування з дочкою та надасть можливість достатнім чином приймати участь у вихованні дитини, а також забезпечить право дитини знати свого батька і членів його родини та спілкуватися з ними, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Запропонований позивачем спосіб спілкування з дитиною у виді побачень з донькою щонеділі, з 12.00 години п'ятниці до 18.00 години неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, на думку суду не буде у повній мірі відповідати інтересам дитини та порушуватиме інтереси її матері, оскільки дитина з понеділка по п'ятницю відвідує дитячий садок, матір дитини працює, тому виходячи з рівності прав батьків на участь у вихованні дитини, відповідачка також повинна мати можливість спілкуватися з дитиною у вихідні дні та планувати дозвілля.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним при подачі позову судовий збір (а.с.23) за вимогу немайнового характеру в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі ст. ст. 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., Декларації прав дитини, і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 223, 247, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Визначити наступні способи участі батька ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1), у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: побачення його з донькою ОСОБА_5, два рази на місяць, з 10.00 годин суботи до 18.00 години неділі, з можливістю брати доньку до себе додому, за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 та з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова