Єдиний унікальний номер: 448/1485/17
Провадження № 2/448/381/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2018 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області належав до суспільної групи «колгоспний двір», на момент припинення якого -15.04.1991року, працездатними членами даного двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства, були: ОСОБА_2 (голова домогосподарства); ОСОБА_3 (дружина); ОСОБА_4С.(сестра) та ОСОБА_1Ф.(син) позивач у справі, отже кожному із них належала 1/4 частка даного двору.

Вказує, що 29.03.1996року померла його матір ОСОБА_3, спадщину після смерті якої прийняв він (позивач) та його батько ОСОБА_2 як спадкоємці за законом першої черги спадкування, у відповідності до ст..549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на час смерті проживали разом із нею та вели спільне господарство. 05.07.2003року померла ОСОБА_4 рідна сестра його батька, після смерті якої його батько ОСОБА_2 як спадкоємець другої черги за законом в порядку ст.549 ЦК України в редакції 1963 року спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на час смерті проживали разом із нею та вели спільне господарство. 10.08.2010року помер його батько ОСОБА_2, який за життя склав заповіт в його (позивача) користь на все своє майно. Проте, до моменту своєї смерті батько не оформив належно свою частку в майні колишнього колгоспного двору після його припинення, не оформив спадкових прав, після смерті дружини та сестри і не зареєстрував право власності на частку у житловому будинку, у звязку з чим на зазначений будинок відсутні належні правовстановлюючі документи.

Стверджує, що після смерті батька він, як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1268 ЦК України, звернувся до Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину . Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушений звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Гостинцівської сільської ради Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області, належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_2 (голова домогосподарства), його дружина ОСОБА_3, сестра ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 позивач у справі.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні.

29.03.1996року померла ОСОБА_3. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №213/03, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_2 як спадкоємець за законом першої черги спадкування. Таким чином, належна ОСОБА_3 1/4 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування до її чоловіка ОСОБА_2, в результаті чого останній з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником 1/2 частини майна зазначеного колгоспного двору (1/4 + 1/4=1/2).

05.07.2003 року померла ОСОБА_4. Як вбачається із матеріалів справи, за життя ОСОБА_4 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем за законом другої черги спадкування був рідний брат померлої ОСОБА_2, який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53242000 від 10.09.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 належна їй 1/4 частка у майні колгоспного двору перейшла в порядку спадкування за законом до брата ОСОБА_2, який в результаті став власником 3/4 частин майна зазначеного колгоспного двору (1/2 + 1/4=3/4).

10.08.2010року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 (батька позивача).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №33/2011, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець ОСОБА_2 склав заповіт від 30.12.1997року, яким усе своє майно заповів сину ОСОБА_1Ф.(позивачу у справі), який у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після смерті батька прийняв, подавши у встановлений законом строк і порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивача, немає.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 належні йому на час смерті 3/4 частки у майні колгоспного двору перейшли в порядку спадкування сина позивача ОСОБА_1, який з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником майна зазначеного колгоспного двору в цілому (1/4 + 3/4=1).

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копією свідоцтва про народження ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4; копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; довідками, виданими Гостинцівською сільською радою Мостиського району Львівської області №3264, №3265, №3266 від 02.10.2017року, №3369, №3370 від 18.10.2017року; копією заповіту ОСОБА_2 від 30.12.1997року; копією заяви ОСОБА_1 від 10.08.2010року; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори Вих.№02-14/1328 від 18.09.2013року; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 7 в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області; виписками з по господарських книг по Гостинцівській сільській раді; копією спадкової справи №213/03, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3; копією спадкової справи №33/2011, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 7 в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Гостинцівська сільська рада Мостиського району Львівської області, місцезнаходження: Львівська область, Мостиський район, с.Гостинцеве.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мостиська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Львівська область, Мостиський район, м.Мостиська, вул.Грушевського, буд. 22

Повний текст рішення виготовлено 06.01.2019 року.