ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 389/537/18

провадження № 22-ц/781/1179/18

Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г.В.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Письменного О.А.,

секретар судового засідання Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»),звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28 січня 2013 року в сумі 35807 грн. 20 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк»з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 28.01.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Кредитний договір укладений із відповідачем складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку.

При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідач, підписуючи заяву приєднався до Умов надання банківських послуг, що є загальними, і їх підписання позичальником не є обов'язковим.

Після зміни процентної ставки відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував знімати кошти та погашати кредит, тобто прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.02.2018 року має заборгованість в сумі 35807,20 грн., з яких:

24677,54 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом;

11169,17 грн. - нарахована пеня;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

1681.30 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо упродовж цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк»ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік. Далі відсоткова ставка була неодноразово змінена, що підтверджується наказами банку, якими були затверджені нові тарифи: - 01.09.2014 р. відповідно до Наказу Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року, - відсоткова ставка була підвищена до 34,80%; - 01.04.2015 р. відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно Наказу № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року.

АТ КБ «Приватбанк» вважає, що відповідно до умов договору проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, про що може свідчити надана виписка по картковому рахунку, яка містить інформацію про підвищення відсоткової ставки. Наприклад, 31.07.2014 року - "проценти за використання кредитного лимита (ставка 2.5 процента в месяц по кредитних операциях до 31.08.2014 року, 2.9 процента - по операциях з 01.09.2014 року".

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не прийняв змінені умови кредитного договору.

З моменту збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відповідач користувався кредитними коштами та здійснював сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується, наданим представником позивача розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, де чітко прослідковується, що відповідач до лютого 2018 року вносив чергові платежі на сплату кредиту. Останній платіж здійснено 20.02.2018 року у розмірі 1000 грн. Ці обставини підтверджують, що відповідач прийняв і погодився зі зміненими умовами кредитного договору.

АТ КБ «Приватбанк» у заперечення висновків суду першої інстанції вказує, що суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок, якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок.

Відповідач ОСОБА_2відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання до апеляційного суду не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України (а.с.106,113). За клопотанням відповідача (а.с.115)розгляд справи в судовому засіданні відкладався через його зайнятість на роботі, проте направлена судом на адресу ОСОБА_2 поштова кореспонденція із судовою повісткою на 03.09.2018 року була повернута апеляційному суду з відміткою про невручення з інших причин, що не дали змоги виконувати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с.126а).

Відповідно пункту 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Колегія суддів, враховуючи, що апеляційне провадження у справі відкрито 18 червня 2018 року, строк розгляду справи продовжено ухвалою від 16.08.2018 року, ОСОБА_2 відомо про розгляд даної справи, проте він не зазначив причин своєї неявки вдруге, вважала можливим розглянути справу без участі останнього.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна умов договору щодо збільшення процентної ставки по картковому рахунку та зміна умов договору щодо нарахування подвійних відсотків відбулася в односторонньому порядку без згоди відповідача, що є порушенням Умов та правил надання банківських послуг.

Суд правомірно відзначив, що враховуючи наявність у розрахунках явних протиріч, заявлена позивачем сума заборгованості є необґрунтованою та викликає сумніви у їх правильності.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 18000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається з підписаної ОСОБА_2 заяви (а.с.10), «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користуання платіжною карткою» та «Тарифів Банку», що підтверджується підписом відповідача у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з п.21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір складається з підписаної відповідачем заяви (а.с.10), «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користуання платіжною карткою» та «Тарифів Банку», що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача на укладення договору шляхом отримання кредитної картки та ознайомлення і згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг і також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку встановленому договором, що не заперчувалося ОСОБА_2

Відповідач, отримав грошові кошти, проте належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, кошти на погашення кредиту та відсотків вносить не в повному обсязі та з порушенням термінів чергової сплати.

Тобто, відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого має заборгованість за даним кредитним договором.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговим зобов'язанням.

Згідно з п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно з п.2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашені суми простроченного кредиту згідно з п.2.1.1.12.6.1 договору на суму 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до становлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6.договору)

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2,2.1.1.4.6 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 1.1.7.11, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк.

У анкеті-заяві від 28 січня 2013 року ОСОБА_2 вказав, що ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді (а.с.10).

Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», базова відсоткова ставка в місяць за кредитним договором ОСОБА_2 нараховується на залишок заборгованості та складає 2,5 %, за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,9 %, з 01.04.2015 - 3,6% (а.с.11).

Встановлено, що відповідно долучених позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, визначена на час укладення кредитного договору процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % на місяць, протягом строку дії договору змінювалася в сторону збільшення, водночас була змінена і формула нарахування відсотків за кредитним договором в частині застосування подвійного коефіцієнту та включення до суми боргу (тіла кредиту) відсотвків, нарахованих у попередньому місяці, при нарахуванні відсотків.

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Згідно з 3 та 4 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Умовами та правилами надання банківських послуг встановлений обов'язок для банку про інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки з карткового рахунку на умовах, зазначених у п.1.1.3.1.9 Договору. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.1.5 Умов та правил є отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках.

Зазначені зміни відсоткової ставки узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, проте не були погоджені з відповідачем.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляло і ОСОБА_2 погодився щодо зміни відсоткової ставки та порядку нарахування подвійних відсотків за кредитним договором, в тому числі на відсотки, що нараховані в попередньому місяці, суду надано: - витяг з наказу по карткам «універсальна» та «універсальна голд» (а.с.65-69); - витяг з наказу про зміни в процедурі оформлення та тарифах по кредитних картках (а.с.70-72,76-77).

Вказані документи не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК, оскільки ними не підтверджується, що відповідач був проінформований із змінами відсоткової ставки і порядку нарахування подвійних відсотків за кредитним договором, та погодився на їх зміну.

Те, що на погашення заборгованості позичальник шляхом поповнення кредитної картки вносив певні суми, які не відповідали розміру нарахованих банком щомісячних платежів, не може бути доказом про фактичне визнання ним змінених умов договору щодо розміру відсотків.

Виходячи з того, що відповідачем була порушена процедура повідомлення позичальника про підвищення розміру відсоткової ставки, що перевищує розмір умов договору при його укладенні, та порядок нарахування відсотків за договором і банком протилежного в ході судового розгляду не доведено, нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою та із застосуванням подвійного коефіцієнту такої ставки є неправомірним.

Позивач має право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом в розмірі, що не перевищує розміру відсоткової ставки визначеної первісно умовами договору сторін - 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 у порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 21 лютого 2018 року, з урахуванням внесених коштів на погашення кредитних зобов'язань, має заборгованість в сумі 71653,91 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом в сумі 33625,90 грн.; - заборгованості по відсотках за користування кредитом - 24677,54 грн.; - заборгованості за пенею - 11169,17 грн.; - штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме, штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1681,30 грн. (а.с.7-9).

ПАТ КБ «Приватбанк» заявлено до стягнення заборгованість по кредиту в сумі 35807,20 грн., яка складається з:

24677,54 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом;

11169,17 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1681,30 грн. - штраф (процентна складова).

Встановлено, що сума складових боргу (якщо всі наведені складові боргу скласти між собою) є відмінною від підсумкової суми загальної заборгованості, що зазначена у позові та розрахунку боргу.

Суд першої інстанції дослідив надані ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунки заборгованості за кредитним договором і, проаналізувавши їх, дійшов обгрунтованого висновку, що вони не підтверджують зазначену в позовній заяві суму заборгованості.

Так, суд обгрунтовано вважав, що з розрахунку заборгованості починаючи з 01 вересня 2015 року (а.с.10) є незрозумілим: метод/формула нарахування відсотків; розмежування складових боргу, які нараховуються в одну і ту ж дату, нарахування різних відсоткових ставок на одну дату та принцип їх нарахування. У розрахунку заборгованості, здійсненому станом на 31 серпня 2015 року (розрахунок 1) таких розмежувань немає.

При цьому, зазначено, що загальний борг станом на 31 серпня 2015 року складає 16733,67 грн. Водночас вже наступного дня - 01 вересня 2015 року сума заборгованості складає 14552 грн. 37 коп. (остання колонка). Але, як свідчить розрахунок, погашення заборгованості не здійснювалося.

Зрештою у графі «заборгованість за наданим кредитом, остання колонка» (а.с.9), станом на 21 лютого 2018 року остаточна загальна сума заборгованості зазначена - 32034,26 грн., а під розрахунком як підсумок вказана сума загальної заборгованості за наданим кредитом - 33625,90 грн.

Також не знаходять свого відображення у розрахунку і складові заборгованості в сумі 33625,90 грн., а саме заборгованість за відсотками - 24677,54 грн., пеня в сумі 11169,17 грн.

Розрахунки заборгованості надані позивачем не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, фактично містять лише певні показники, проте не наведений алгоритм (формула), за яким можливо зрозуміти, як з наведених показників утворився результат (відсотки та їх ставка; з яких сум розраховані суми пені та штрафів; за який період) .

Виписка з рахунку, що відповідає вимогам «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, до суду першої інстанції не була надана.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» послався на те, що судом першої інстанції не було витребувано більш повний та детальний розрахунок заборгованості, проте нового розрахунку заборгованості по кредитному договору ОСОБА_2 від 28 січня 2013 року до апеляційної скарги не долучено.

Суд першої інстанції з урахуванням наданих доказів перевірив обставини, на які посилався позивач в обгрунтування своїх доводів, і дійшов правильних висновків, що ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено правильності розрахунків при здійсненні нарахувань (заборгованості, відсотків, пені, штрафу) за вказаним кредитом та їх відповідності узгодженим з позичальником положенням Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів обслуговування кредитних карток, наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору містить протиріччя, які неможливо усунути без участі позивача, сума боргу, яка пред'явлена до стягнення, не є обгрунтованою.

Представник позивача не брав участі при розгляді справи в суді першої інстанції , направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що необхідні докази є в матеріалах справи, заяви та клопотання у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні (а.с.36).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної наданим оцінки доказам та розрахункам, безпідставні і спростовуються змістом судового рішення, з якого вбачається, що докази досліджені в судовому засіданні, рішення містить висновки щодо результатів їх оцінки, і оцінка відповідає вимогам статей 76-81, 89 ЦПК України.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на те, що суд міг самостійно визначити суми нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного в позові періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань, є безпідставним та суперечить наявним у матеріалах справи даним.

Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї розрахунків заборгованості, питання про стягнення заборгованості по кредиту (тілу кредита) не ставиться і в розрахунку заборгованості по відсотках не зазначено суму боргу по кредиту, на яку нараховуються відсотки за користування кредитними коштами відповідно до узгоджених сторонами умов договору, що перешкоджає проведенню розрахунку заборгованості самостійно судом.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду і не дають підстав вважати, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: С.А. Кіселик

О.А. Письменний