Провадження № 2/520/2130/18
Київський районний суд м.Одеси
в складі: головуючого - судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобовязання знесення самовільно побудованих господарських споруд, суд,
10.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом незаконного само будівництва, в якому просить зобовязати ОСОБА_2 здійснити перепланування самовільно збудованих споруд за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 108.
Скориставшись своїм правом, позивач 15.02.2018 року уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить усунути йому перешкоди у користуванні власністю- домоволодінням з земельною ділянкою за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 106-а шляхом зобовязання ОСОБА_2 здійснити за власний рахунок демонтаж самочинно побудованих на земельній ділянці за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 108 господарських споруд- вбиралень з вигрібними ямами, душової кабіни, сараю, теплиці.
13.12.2018 року представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його та позивача відсутності, а також в разі неявки відповідачів, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2О в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась. Повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який розташований на земельної ділянці за адресою м. Одеса, вул. Толбухіна,6-а, що підтверджується наданими до суду разом з позовною заявою копіями свідоцтва про право власності та копією державного акту на земельну ділянку. У зазначеному будинку позивач проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5, який є інвалідом 2 групи з дитинства, на підставі рішення районної адміністрації позивач призначений його опікуном. Земельна ділянка за адресою вул. Толбухіна,108 у м.Одеса є суміжною з земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1
Відповідно до листа КП «БТІ Одеської міської ради» , вбачається, що станом на 31.122012 року прав власності на житловий будинок №108 по вул. Толбухіна в м.Одесі зареєстроване на ? частину за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 08.10.2009 №2-1426 дата прийняття рішення про реєстрацію 30.10.2009 р. номер запису 4014 в книзі 12-131; та на ? частину за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 08.10.2009 року №2-1429, дата прийняття рішення про реєстрацію 30.10.2009 р. номер запису 4014 в книзі 12-131.
Відповідач ОСОБА_2 самовільно без правових на то підстав, а також без згоди позивача як сусіда, зруйнувала паркан та самовільно, а також без дотримання граничних меж, звела надвірні споруди - вбиральні з вигрібними ямами, душову кабіну та теплиці, звівши їх не належним чином, тобто останні не обладнані відповідно до норм чинного законодавства, а насамперед санітарним нормами.
З даного приводу позивач неодноразово звертався з відповідним заявами до відповідних установ.
Так з листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.11.2016 року вбачається, що на звернення ОСОБА_1, щодо розташування вигрібної ями за адресою вул. Толбухіна, 108 у м.Одесі, останнього повідомлено що співробітниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради з представниками департаменту муніципальної безпеки та департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради 26.10.2016 року проведено обстеження земельної ділянки по вул. Толбухіна,108 у м.Одесі , в результаті якого виявлено, що на території земельної ділянки розташований дворовий туалет з вигрібною ямою для фекальної каналізації та вигрібна яма для зливу господарсько-побутових вод. Також з листа Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю в Одеській області від 26.11.2012 року вбачається, що на земельній ділянці по вул. Толбухіна 108 у м.Одесі розташовані деревяні тимчасові господарській споруди які відносяться до малої архітектурної форми, та інспекцією ДАБК направлена відповідна інформація до Київської районної адміністрації Одеської міської ради для вжиття відповідних заходів в межах їх компетенції. Також листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.12.2012 року позивача повідомлено про те, що інспекцією ДАБК ОСОБА_2 рекомендовано привести господарські споруди до відповідних діючих норм законодавства України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків .
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.
Згідно з ч. 1 п. 22 вищевказаної Постанови № 6, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів: раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Висновком №11-2018 судової будівельно- технічної експертизи, виконаної на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 16.05.2018 року, виявлено порушення вимог п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудови міських та сільських поселень» щодо розташування досліджуваних будівель в межах земельної ділянки, а саме недотримання відстаней ( дворова вбиральня-0,42 м, літній душ-по межі земельної ділянки, теплиця 0,30 м) від межі суміжної земельної ділянки по вул. Толбухіна,106-а, яка належить ОСОБА_1. При будівництві господарських будівель по вул. Толбухіна,108 у м.Одесі забудовником порушено вимоги п.3.25 ДБН 360-95 Містобудування. Планування та забудови міських та сільських поселень», щодо розташування досліджених будівель в межах земльної дялнки, асаме недотримання відстаней щодо санітарних норм- дворова вбиральня та каналізаційні стоки літнього душу. Відстань до житлового будинку складає 6,26 м та 2,99 м відповідно замість 15 м відповідно до норм п.3.26 ДБН 360-92. При будівництві літнього душу нен витримана відстань щодо вимог пожежної безпеки обєктів будівництва по вул. Толбухіна, 108 у м.Одесі Забудовником порушено вимоги додатку 3.1 ( талю1) ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудови міських та сільських поселень» щодо розташування досліджуваної будівлі в межах земельної ділянки. Відстань до житлового будинку складає 2,99 м замість 6 м.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач без правової підстави та з порушенням відповідних норм ДБН здійснила зведення на земельній ділянці 108 по вул. Толбухіна у м.Одесі господарських побутових споруд, туалету вигрібної ями, душ теплиця з порушенням вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», державних будівельних норм та пожежних норм та правил.
Отже, беручи до уваги пояснення представника позивача та досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач шляхом здійснення незаконного зведення та розміщення на земельній ділянці 108 по вул. Толбухіна у м.Одесі чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своїм домоволодінням і земельною ділянкою та порушує права останнього щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню та необхідно зобовязати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належним йому на праві власності домоволодінням № 106-а по вулиці Толбухіна в місті Одесі, шляхом демонтажу побудованих на земельній ділянці за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 108 господарських споруд вбиральні ( туалет) з вигрібними ямами, душової кабіни, теплиці.
За змістом ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач, як інвалід другої групи, відповідно до чинного законодавства звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 103, 152 ЗК України, ст.ст. 317, 319, 376, 391 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобовязання знесення самовільно побудованих господарських споруд- задовольнити.
Зобовязати ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2) за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належним йому на праві власності домоволодінням № 106-а по вулиці Толбухіна в місті Одесі, шляхом демонтажу побудованих на земельній ділянці за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 108 господарських споруд вбиральні ( туалет) з вигрібними ямами, душової кабіни, теплиці.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір сумою 704,80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Луняченко В. О.