КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2754/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 367/4069/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2018 року, постановлене у складі судді Оладько С.І.,

у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

встановив:

У червні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог законодавства при відведенні Коцюбинською селищною радою Київської області земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 № 2206/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2009 р., вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_6 та останньому було видано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3. Також, у подальшому згідно з договором купівлі-продажу від 16.02.2011 р. спірну земельну ділянку придбав ОСОБА_2 про що на державному акті серії НОМЕР_3 було зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_2

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.06.2014 р. визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 р. № 2206/25-5 та державний акт НОМЕР_1.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом.

В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.2014 № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою, спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 101 квартал.

Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку «Голосіївський».

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2, витребувати її в порядку ст.388 ЦК України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України.

Позивач зазначає, що до прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності. Спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення.

Згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 р., спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 р. на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 р. № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне об'єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Таким чином, з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового ЗК України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

З огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об'єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_2, вартістю 45165 гривень. судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2018 року позов задоволено: витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_2.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області судові витрати в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належного нормативно-правого обґрунтування підстав задоволення позовної заяви першого заступника прокурора Київської області, причому безпідставно проігнорувавши як заперечення представника ОСОБА_2, так і наявні в матеріалах справи документи.

Суд першої інстанції має виходити з того, що віндикаційний позов пред'явлений передчасно, оскільки без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підставипридбання громадянином земельної ділянки, неможливо витребувати земельну ділянку у законного власника, який отримав її на підставі цього правочину.

Зазначає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили у справі, по якій брали участь ті самі особи, встановлені обставини, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 не відноситься до земель лісогосподарського призначення, а тому дані обставини відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 82 ЦПК Українине доказуються при розгляді даної справи.

Спірна земельна ділянка по вул. Ірпінській 9 в смт. Коцюбинське передавалась у власність ОСОБА_5 рішенням Коцюбинської селищної ради у 2008 році. Позивач при подачі позову до суду не надав жодного доказу на підтвердження тих обставин, що станом на 2008 рік спірна земельна ділянка обліковувалась як землі лісового господарства або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення і що станом на 2008 рік розпорядником спірної земельної ділянки була держава в особі Кабінету Міністрів України.

Межі національного природного парку «Голосіївський» відповідно до Указу Президента України від 01.05.14 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», згідно якого територію парку було розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд» не визначені і акт від 26.01.15 р. вказує лише про попереднє функціональне зонування. Також не надано доказів тих обставин, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 розташована на території вказаного парку. Щодо листа Державного агентства лісових ресурсів України «Укрдержлісопроект», то зі змісту вказаного листа не вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 обліковувалась як землі лісогосподарського призначення або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення, і якщо обліковувалась, то згідно яких планово-картографічних матеріалів. Крім того, Указ Президента України № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парк «Голосїївський» був виданий 01.05.2014 р., а у власність особі спірна земельна ділянка передавалась у 2008 році.

Крім того, зазначав, що певна частина наявних у справі документів викликає обґрунтовані підозри щодо їх достовірності, тому були підстави клопотати перед судом про витребування оригіналів цих документів. Однак позивач не надав суду для огляду в судовому засіданні оригінали всіх доказів, наявних у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор Київської області посилався на те, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказував, що для даної справи є преюдиційним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу ОСОБА_5 у приватну власність, Коцюбинська селищна рада перевищила передбачені ст. 122 ЗК України повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у її віданні.

В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України.

Зазначав, що спірна земельна ділянка вкрита лісовою рослинністю, про що набувач зобов'язаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 84 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику.

Судом вірно надано оцінку тим обставинам, що з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

Крім того, вказував, що оскільки спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт Коцюбинське та поза межами міста Києва, враховуючи положення чинного на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про передачу лісу в приватну власність п. 12 Перехідних положень ЗК України, ділянка і після прийняття нового ЗК України продовжувала перебувати у державній власності, то селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

Посилався на те, що суд вірно встановив факт порушення у цьому спорі на даний час інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, ще й з тих підстав, що спірна земельна ділянка наразі є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься одночасно до земель природно-заповідного фонду, вкритих лісом. Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду - національного природного парку «Голосіївський», повністю вкрита лісовими насадженнями.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник Першого заступника прокурора Київської області - Холоденко А.С. та представник позивача Кабінету Міністрів України - Сінько А.А. вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 № 2206/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У подальшому, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 29.04.2009 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_6 та йому було видано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3.

В наступному згідно з договором купівлі-продажу від 16.02.2011 року спірну земельну ділянку придбав ОСОБА_2, про що на державному акті серії НОМЕР_3 було зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_2

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.06.2014 року визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 № 2206/25-5 та державний акт НОМЕР_1. Зазначені обставини справи підтверджуються матеріалами цивільної справи №367/4143/13-ц за позовом Прокурора м. Ірпеня до Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, 3-тя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку.

Вказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

Таким чином, для даної справи є преюдиційним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом.

Також судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 01.05.2014 року межі парку «Голосіївський» розширено на 6462,62 на за рахунок земель Київського комунального об'єднання «Київзеленбуд».

Згідно інформації КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14.07.2014 № 472 спірна земельна ділянка увійшла до території національного природного парку «Голосіївський» . Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме - Національного природного парку Голосіївський».

Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 року, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об'єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2011 року, витребувати її в порядку ст.388 ЦК України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.388 ЦК України підстав для витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка вибула з володіння держави не з її волі іншим шляхом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими, оскільки висновки суду відповідають наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди державного акта.

Судом першої інстанції обґрунтовано покладено в основу оскаржуваного рішення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2014 року, яке набрало законної сили, та яким визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2206/25-5 &q?ут;Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_5

Цим рішенням встановлено, що на час передачі Коцюбинською селищною радою у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки межі селища Коцюбинське Київської області у встановленому законом порядку не встановлювалися, проект встановлення меж не розроблявся і не затверджувався, державний акт, який би визначав межі селища, та генеральний план населеного пункту відсутні, а відтак селищна рада розпорядилася земельною ділянкою, яка розташована за межами смт. Коцюбинське, з порушенням вимог п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про задоволення позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і витребування земельної ділянки у добросовісного набувача - ОСОБА_2, оскільки ця ділянка із володіння власника вибула поза його волею з інших підстав, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційним щодо цих обставин.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на землях, які віднесені до земель природно-заповідного фонду, а саме - національного природного парку «Голосіївський» і згідно з частиною четвертою статті 84 ЗК України належить до земель державної власності, розпорядником якої відповідно до статей 13, 149 ЗК України є Кабінет Міністрів України.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність передбачених ст.388 ЦК України підстав для витребування ділянки з володіння відповідача на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, оскільки ділянка відчужена особою, яка не мала на це права і поза волею власника держави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірну земельну ділянку він придбав законно, на відповідних правових підставах, а тому без встановлення недійсності договору купівлі-продажу він не може бути позбавлений належного йому майна, на правильність висновків суду не впливають, оскільки аналіз змісту статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 , оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-209цс14, добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, де передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2013 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при вирішенні спору суд дав належну та відповідну оцінку вказаному рішенню суду, яку навів у тексті оскаржуваного рішення.

Посилання представника відповідача на те, що цим рішенням встановлено, що земельна ділянка не відноситься до земель державної власності лісового фонду є надуманими, адже дана обставина судом не встановлювалася. Навпаки, вказаним судовим рішенням встановлено факт перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та порушення прав держави, які підлягають до захисту, оскільки відповідно до п.12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Вирішуючи позов прокурора в інтересах держави, суд дійшов висновку, що рішення Коцюбинської селищної ради прийнято з порушенням вимог п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки селищна рада розпорядилася земельною ділянкою, яка розташована за межами смт. Коцюбинське, а тому суд визнав недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2081/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та визнав недійсним державний акт.

Отже, встановлене рішенням суду незаконне виділення ОСОБА_5 спірної земельної ділянки за межами селища, у свою чергу свідчить про її незаконне вибуття із володіння держави.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не дослідив оригінали документів, які викликали у відповідача та її представника сумнів, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки всі подані прокурором документи належно завірені, також суд досліджував матеріали цивільної справи №367/4143/13-ц, а зазначаючи про сумніви у їх достовірності, відповідач не надав суду жодного доказу на спростування цих документів.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску прокурором строку позовної давності колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення Коцюбинської селищної ради про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 та відповідний державний акт на спірну земельну ділянку були визнані недійсними рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2014 року, яке набуло законної сили 26 серпня 2014 року, а з даним позовом про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння прокурор звернувся 19 червня 2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, які судом першої інстанції встановлено повно та всебічно, доводам сторін надана належна правова оцінка.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.