ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 397/314/16-ц

провадження № 61-15513св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Письменного О. А., Єгорової С. М., Гайсюка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог послалось на те, що 27 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.77708, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 59 954,60 грн. на придбання автомобіля DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, з кінцевим терміном повернення до 27 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 11 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, з встановленою оціночною вартістю предмета застави у розмірі 70 700 грн.

Виконання зобов`язань за кредитним договором також забезпечено порукою ОСОБА_3 , встановленою договором від 11 лютого 2015 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати перед банком солідарно в межах суми 50 грн. за зобов`язаннями позичальника, що виникають з кредитного договору.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, ПАТ «Ідея Банк» просило у рахунок погашення кредитних зобов`язань звернути стягнення на предмет застави, вилучити предмет застави та передати його банку; стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн. та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2016 року вимоги ПАТ «Ідея Банк» роз`єднано в самостійні провадження з виділенням в окреме провадження вимог ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3 .

У квітні 2016 року банк уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 58 521,21 грн. та в рахунок погашення кредитного зобов`язання звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, який належить ОСОБА_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля банком будь-якій третій особі із наданням права вилучити його у ОСОБА_2 або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, що є предметом застави.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2016 року, постановленим у складі судді Отян О. В., позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» кредитну заборгованість в сумі 58 045,01 грн. та судовий збір у розмірі 580,45 грн. У іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на заставлене майно та його вилучення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову у цій частині, так як ОСОБА_2 не є стороною кредитного договору та договору застави транспортного засобу.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 з ухваленням у цій частині нового рішення.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною, не нижче ринкової, визначеної належним суб`єктом оціночної діяльності.

Вилучено у ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб та передано автомобіль ПАТ «Ідея Банк» на період його реалізації.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1 280,70 грн. з кожної на користь ПАТ «Ідея Банк» у рахунок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відчужила автомобіль - предмет застави - ОСОБА_2 всупереч умовам укладеного з банком договору застави без дозволу та відома заставодержателя; на час реалізації транспортного засобу існувало обтяження, яке припинено не було, тому позивач є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_2 - лише його новий власник, що не є обставиною, яка унеможливлює реалізацію заставодержателем відповідних повноважень щодо звернення стягнення на заставлене майно.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про безпідставне неврахування апеляційним судом тієї обставини, що вона не є стороною кредитного або заставного договору, набула право власності на автомобіль правомірно на підставі договору, укладеного не безпосередньо із ОСОБА_1 , а з іншою особою, про обтяження автомобіля їй відомо не було, тобто вона є добросовісним набувачем і не може бути позбавлена права власності.

Доводів про незаконність рішення апеляційного суду у іншій частині касаційна скарга не містить і фактично зводиться до оскарження рішення суду апеляційної інстанції у частині звернення стягнення на предмет застави та його вилучення.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» вважає, що висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, а посилання ОСОБА_2 на те, що вона є добросовісним набувачем автомобіля безпідставні, оскільки обтяження транспортного засобу згідно з договором застави було чинним та внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Апеляційним судом встановлено, що 27 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 910.77708, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 59 954,60 грн. на строк 84 місяці для придбання автомобіля.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передала у заставу автомобіль марки DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, колір синій, номерний знак НОМЕР_1 , про що укладено 11 липня 2011 року договір застави № 910.77708.

Відомості про обтяження рухомого майна заставою внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 27 жовтня 2011 року та є дійсними.

За умовами договору застави, у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. Відчуження, заміна, обтяження предмета застави будь-яким зобов`язанням здійснюється тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Судом апеляційної інстанції зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що з 24 червня 2011 року власником транспортного засобу DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , була ОСОБА_1 .

Довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області від 11 квітня 2016 року підтверджено, що у період з 7 лютого 2015 року по 18 березня 2015 року автомобіль марки DAEWOO Matiz значився на обліку за ОСОБА_4 , а у період з 24 березня 2015 року по час розгляду справи судами попередніх інстанцій - за ОСОБА_2 з присвоєнням автомобілю номерного знаку НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 допустила порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 58 045,01 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 45 993,30 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 611,43 грн., 4 840,73 грн. пені і 599,55 грн. штрафу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції погодився із розрахунком розміру заборгованості, наданим кредитором, вважаючи доведеним у судовому засіданні її розмір.

У цій частині рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку, не оскаржені судові рішення і в касаційному порядку, а тому в цій частині рішення не переглядаються.

Відмову у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості на предмет застави - автомобіль DAEWOO Matiz, який на час звернення до суду з позовом належить відповідачу ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтував тим, що предметом договору застави транспортного засобу № 910.77708 від 11 липня 2011 року був транспортний засіб DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_1 , натомість позивач просить вилучити та звернути стягнення на транспортний засіб марки DAEWOO Matiz, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 і не є предметом застави. Незаконне відчуження предмета застави без згоди заставодержателя позивач не оспорював і відповідний договір купівлі-продажу рухомого майна, яке є об`єктом застави, недійсним не визнано, тому ОСОБА_2 є належним власником вказаного майна, яке не може бути відчуженим для погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1

Скасовуючи в цій частині рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що реалізація майна, яке є предметом застави, без припинення обтяження не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; договір застави є чинним, відомості про обтяження не виключені з Реєстру обтяжень, особа заставодавця не змінилася, а тому позивач є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_2 є лише новим власником заставного майна.

Касаційний суд погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Такі ж положення містяться і у договорі застави транспортного засобу № 910.77708 від 11 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком випадків, встановлених цією статтею. Такими винятками є: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Системний аналіз частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави дійти висновку про те, що реалізація майна, яке є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Встановлено, що відомості про заставу транспортного засобу згідно договору застави від 11 липня 2011 року внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 27 жовтня 2011 року, обтяжувач не надавав згоду на відчуження автомобіля без збереження обтяження, тому застава зберегла чинність при переході права власності.

Таким чином, обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у ПАТ «Ідея Банк» з моменту укладення договору застави, договір застави є чинним, відомості про обтяження не виключені з Реєстру обтяжень, тому позивач є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_2 є лише новим власником заставленого майна.

Отже, на час реалізації транспортного засобу ОСОБА_2 існувало обтяження, яке припинено не було.

За таких обставин вилучення предмета застави в разі невиконання чи неналежного виконання боржником за кредитним договором, на забезпечення виконання зобов`язання за яким укладено договір застави, відповідає умовам заставного договору та вимогам закону, не пов`язується із обов`язком заставодержателя визнавати договір відчуження предмета застави недійсним, а, відтак, ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі і вимога банку про вилучення транспортного засобу саме у ОСОБА_2 з передачею його ПАТ «Ідея Банк» є правомірною та підлягає задоволенню.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновку апеляційного суду та не дають підстав вважати, що цим судом порушені норми матеріального чи процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик