Провадження № 22-ц/801/68/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О.О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуСправа № 127/26848/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про захист

прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 07 серпня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за голо-вування судді Жмудя О.О., повний текст якого складений 17 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Ко-мерційний банк «Надра» ( далі - ПАТ «КБ «Надра» ) Стрюкової І.О. про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору. З урахуванням змі-ни підстав та збільшення вимог, позов мотивований тим, що 27 травня 2008 ро-ку між ОСОБА_3, ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 був укладений кре-дитний договір «Автопакет» № 07/АП/2008/20-840, на підставі якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 22447,00 доларів США на строк до 27 травня 2015 року. Умови договору про валюту кредиту, сукупну його вартість, у тому числі за кожним платіжним періодом, включаючи реальну процентну ставку і абсо-лютне значення подорожчання кредиту, розрахунок частки платежів у погашен-ня основного боргу та відсотків ( для ануїтетних платежів ), а також валютні ризики є істотними споживчими властивостями і їх характеристика впливає на вибір споживача. Відсутність вказаних умов у кредитному договорі може бути визнано несправедливими умовами у разі, коли ці умови вносять істотний дис-баланс у права та обов'язки сторін за договором на шкоду споживача, зокрема, у разі можливого збільшення суми витрат позичальника під час виконання зо-бов'язань у порівнянні з очікуваною сумою витрат під час укладення кредитно-го договору. Та обставина, що окремі умови договору або їх деякі аспекти були індивідуально узгоджені, не виключає застосування положень про несправедли-ві умови до решти договору. Оспорюваний договір між сторонами у справі не містить графіку платежів, детальний розпис сукупної вартості кредиту у вигля-ді реальної процентної ставки ( у процентах річних ) та абсолютного значення подорожчання кредиту ( у грошовому виразі ). Укладені між сторонами у справі 02 березня 2010 року та 07 червня 2011 року додаткові угоди до кредитного до-говору не містять положень про те, що валютні ризики покладаються на пози-чальника. Позивач просив суд врахувати строк дії кредитного договору, який становить сім років, неможливість урахування ним як слабкою стороною дого-вору, яка не володіє необхідним і достатнім обсягом інформації у такій сфері як кредитування в іноземній валюті, усіх валютних ризиків, зокрема різкого під-няття курсу долара США відносно гривні, встановленого НБУ офіційного курсу долара США до гривні на момент укладення кредитного договору ( 4,85 грн. ), а відтак суми платежу за договором у гривнях як на момент укладення договору, так і пред'явлення позову, яка є надмірно високою по відношенню до ціни, узгодженої у момент укладення договору. Положення кредитного договору з додатками до нього без надання споживачу необхідної, достовірної інформації в частині можливості свідомого і компетентного вибору фінансової послуги є несправедливими. Подорожчання для позивача кредитного продукту відносно його повної вартості у гривнях на момент прийняття на себе кредитних зобов'я-зань на підставі кредитного договору вносить істотний дисбаланс між договір-ними зобов'язаннями на шкоду споживачу. Складений у 2010 році графік пога-шення кредиту не відповідає вимогам постанови НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у ньому відсутні супутні послуги, сукупна вартість кредиту в т.ч. розмір реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. По-зивач зазначає, що не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів ( робіт, послуг ); на момент підписання договору, його часткового вико-нання він не міг знати про порушення свого права як споживача, про невідпо-відність дій банку і підписаного кредитного договору вимогам чинного законо-давства. Саме банк, розробляючи проект договору, мав би дотриматися таких вимог. ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним з дня вчинення кредитний договір від 27 травня 2008 року № 07/АП/2008/20-840, укладений ним з ВАТ «КБ «Надра»; визнати недійсним з дня вчинення договір поруки від 02 березня 2010 року № 1, укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 ( т. 1, 1-8, т. 2, а. с. 165-169 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору не-дійсним відмовлено. Додатковим рішенням Вінницького міського суду Він-ницької області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки відмовлено ( т. 3, а. с. 2-14, 87 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_3, його представник ОСОБА_5 оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати дане судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволен-ня позовних вимог у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване рішен-ня таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, ухва-леним з порушенням норм матеріального та процесуального права ( т. 3, а. с. 21-29 ).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про лік-відацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних окру-гах» Апеляційний суд Вінницької області ліквідований, утворений Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з міс-цезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до частини п'ятої статті 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2018 року днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листо-пада 2018 року.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Вінницької області справа пере-дана до новоутвореного Вінницького апеляційного суду. Протоколом автомати-зованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2018 року ви-значений даний склад колегії суддів для розгляду цієї справи.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, жод-них заяв з приводу неявки до суду, клопотань про відкладення розгляду справи в апеляційний суд не надходило. Враховуючи, що всі учасники справи в уста-новленому порядку, завчасно повідомлені про місце, день та час судового засі-дання, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, додані до матеріалів справи, у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України колегія суддів ухва-лила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проа-налізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задо-воленню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 27 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір «Автопакет» № 07/АП/2008/20-840 ( т. 1, а.с. 9-11, 130-132 ). Відповідно до умов договору банк надав позичальнику ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 22447,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, на придбання автотранспортного засобу та витрат, пов'язаних з його державною реєстрацією у МРЕВ при УДАІ УМВС України, а також комісії банку. Згідно підпункту 1.1.3.1. вищевказаного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової став-ки у розмірі 15,1% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період ( 28-29-30-31/360 ) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не вра-ховується день погашення кредиту. За підпунктом 1.1.4 договору банк надав позичальнику кредит з терміном погашення до 27 травня 2015 року.

Підпунктом 3.1.1. договору визначено, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штраф-них санкцій, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить за-ставодавцю на праві приватної власності.

Згідно підпунктів 3.2.1, 3.2.2 договору поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відпові-дає перед банком у тому ж об'ємі, що й позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обу-мовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

02 березня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угоду № 1 до договору «Автопакет» від 27 травня 2008 року № 07/АП/2008/20-840. Відповідно до умов даної додаткової угоди при умові виконан-ня позичальником умов цього договору останньому протягом 12 місяців з 22 березня 2010 року по 22 березня 2011 року надається відстрочення по сплаті кредиту, при цьому щомісячна сума необхідного платежу встановлюється кре-дитором та сплачується позичальником згідно додатку ( графіку ) до цього до-говору. Кінцевий термін повернення кредиту визначений 27 травня 2015 року. Згідно підпунктів 1.3., 1.3.1 угоди в якості забезпечення позичальником вико-нання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, укладається договір поруки з ОСОБА_6, який забезпечує виконання зобов'язань позичальника за цим догово-ром. Позичальник у заставу надав банку автомобіль марки Skoda Oktavia Tour 1.9 TDI, 2008 року випуску, сірого кольору, заводський номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований Вінниць-ким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 15 травня 2008 року, на-лежний ОСОБА_3 Пунктами 2.5, 2.6 додаткової угоди № 1 визначений по-рядок нарахування комісії та процентів. Згідно підпункту 4.3.6 додаткової уго-ди № 1 позичальник зобов'язаний своєчасно, у повному обсязі повернути кре-дит, нараховані проценти, комісії, штрафи, відповідно до умов цього договору ( т. 1, а.с. 12-15, 16, 133-137 ).

02 березня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 1 до договору «Автопакет» від 27 травня 2008 року № 07/АП/ 2008/20-840 та Додаткової угоди від 02 березня 2010 року № 1. Відповідно до умов цього договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за на-лежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, визначених кредит-ним договором. Згідно пункту 1.2. договору поручитель відповідає перед креди-тором у повному обсязі, позичальник і поручитель відповідають перед кредито-ром як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у пункті 1.1. цього дого-вору, повністю ( чи у будь якій його частині ) як від позичальника та поручи-теля разом, так і від кожного окремо ( т. 1 а. с. 23 ).

07 червня 2011 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладена До-даткову угоду № 2 до договору «Автопакет» від 27 травня 2008 року № 07/АП/-2008/20-840, згідно умов якої сторони домовилися про прощення нарахованих штрафів та пені у розмірі 21,12 долара США за Договором від 27 травня 2008 року № 07/АП/2008/20-840 ( т. 1, а. с. 138 ).

07 червня 2011 року між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладена Додаткову угоду № 3 до Договору «Автопакет» від 27 травня 2008 ро-ку № 07/АП/2008/20-840, якою сторони домовилися внести зміни в існуючі кре-дитні зобов'язання ( т. 1, а. с. 17-22, 139-144 ).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, керу-ючись нормами статей 203, 215, 230, 638 ЦК України, Закону України «Про за-хист прав споживачів», виходив з того, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і від-повідало їхній внутрішній волі. Умови кредитного договору містять повну ін-формацію щодо умов кредитування, періоду надання кредиту, розміру процент-ної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неу-стойки, періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов дого-вору. ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови. Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів, інших платежів. Доводи позивача щодо несправедливості умов кре-дитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслід-ком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення станови-ща споживача спростовуються змістом самого договору. Доказів того, що ПАТ «КБ «Надра» при укладенні кредитного договору з ОСОБА_3 здійснював нечесну підприємницьку діяльність та, використовуючи необізнаність позивача у питаннях фінансових послуг, ввів його в оману щодо істотних умов кредиту-вання, немає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору поруки суд зазначив, що дана вимога є похідною від вимоги про ви-знання недійсним кредитного договору. Крім того, враховуючи роз'яснення, викладені у пункті п'ятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», спірний договір поруки № 1 був укладе-ний між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, яка є третьою особою в справі. По-зивач же не є стороною договору поруки, тому вчиненням даного договору не вбачається порушення його прав та законних інтересів. Відповідно до умов до-говору поруки, саме ОСОБА_6 відповідає за виконання зобов'язань всім на-лежним їй майном та грошовими коштами. Таким чином, належним позивачем за вимогою про визнання недійсним договору поруки може бути саме ОСОБА_6

Аргументуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3, його представник ОСОБА_5, дублюють зміст позовної заяви та повторно викладають уже наведені фак-тичні обставини справи, не спростовуючи разом з тим законності рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги фактично є викладом правових норм чинного законодавства, з власним трактуванням скаржниками їхнього змісту на свою користь.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, уста-новлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кре-диту встановлені законом.

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання су-дом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-дру-ге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи пору-шується ( не визнається або оспорюється ) суб'єктивне цивільне право або ін-терес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину не-дійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, що підтверджу-ється численними правовими висновками, що містяться в постановах Верхов-ного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13, від 21 жовтня 2015 у справі № 3-649гс15, від 21 жовтня 2015 у справі № 3-670гс15, від 04 листо-пада 2015 у справі № 3-669гс15, від 11 травня 2016 у справі № 6-806ц16, від 30 листопада 2016 у справі № 910/31110/15.

Позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми до-казами тієї обставини, що перед укладанням кредитного договору йому не була надана уся необхідна інформація про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Надання інформації банком здійснюється шляхом надання споживача інформаційного листа «Інформація щодо умов кредитування». Цей лист розміщений у загальнодоступних місцях банку, на власній його веб-сто-рінці. У разі, якщо споживача влаштовують умови кредитування, він підписує відповідну заяву на отримання кредиту, де зазначається, що банк надає безплат-ні консультації через кредитного спеціаліста.

Інструментом для визначення сукупної вартості кредиту є реальна процент-на ставка. У підпункті 1.1.3.1. укладеного позивачем договору зазначено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсот-кової ставки у розмірі 15,1% відсотків річних. Сукупна вартість кредиту визна-чається відповідно до ануїтентного способу погашення. У підпункті 2.2.1. дого-вору зазначено, що позичальник повертає кредит та сплачує передбачені відсот-ки шляхом внесення суми мінімально необхідного платежу, розмір якого скла-дає 453,37 долари США. Дана сума множиться на кількість місяців користуван-ня кредитом, тобто, на «84», що становить 38083,08 долари США.

Відсутність графіка погашення кредиту зумовлена тим, що при ануїтетному платежі така категорія кредитів не передбачає надання позичальникові графіка погашення. Він розраховувався у банківській базі на основі кредитного кальку-лятора і по ньому встановлювалася сума мінімально необхідного платежу.

Крім того, у подальшому при проведенні реструктуризацій кредитного дого-вору до додаткової угоди від 02 березня 2010 року № 1, до додаткової угоди від 07 червня 2011 року № 3 уже були складені графіки, де розписані усі необхідні платежі.

Звертає увагу той факт, що заяву на отримання кредиту ОСОБА_3 підпи-сав 24 березня 2008 року, а кредитний договір він уклав лише 27 травня 2008 року, тобто у позичальника було достатньо часу на ознайомлення з умовами кредитування.

Судом першої інстанції цілком повно та об'єктивно досліджені усі обстави-ни справи, надана правильна відповідна правова оцінка усім доводам та наяв-ним у матеріалах справи доказам. Тому з висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки вони є вірними, зроблені з урахуванням усіх фактичних обставин справи. Суд правильно застосував до спірних правовідносин, що ма-ють місце між сторонами у справі, норми матеріального права, які їх регулю-ють, не порушив вимог процесуального законодавства. Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними. Умо-вами оспорюваного договору були передбачені розмір процентної ставки, поря-док погашення кредиту, розмір платежів та їх періодичність. ОСОБА_3, отри-мавши грошові кошти, з 2008 року виконував умови оспорюваного договору та лише через півроку після закінчення терміну дії договору, через сім років після укладення кредитного договору звернувся у суд з позовними вимогами про ви-знання цього правочину недійсним. До того ж, суд першої інстанції дійшов без-помилкового висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовної ви-моги про визнання недійсним договору поруки, вірно застосувавши норми ма-теріального та процесуального права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чи-ном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлума-чити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм ма-теріального і процесуального права, як стверджують скаржники. Ухвалюючи оскаржуване в даний час рішення, суд першої інстанції не помилився, відмовив-ши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Суд вірно визначився у право-відносинах, що склалися між сторонами у справі, застосував норми матеріаль-ного права, що регулюють дані правовідносини, не порушив норм процесуаль-ного права.

Статтею 374 ЦПК України визначені повноваження суду апеляційної інстан-ції, згідно яких, зокрема, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апе-ляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Керуючись статтями 368, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року, додаткове рішення цього суду від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

С.Г. Копаничук