Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 555/1037/14-ц

провадження № 61-10735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

представник - ОСОБА_5,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_6,

представник - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року в складі колегії суддів: Хилевич С. В., Максимчук З. М., Шимків С. С.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 червня 1997 року вона з ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2014 року розірвано. За період сумісного життя за спільні кошти вони розпочали будівництво житлового будинку АДРЕСА_1. Всі дозвільні документи на забудову земельної ділянки оформлені на ім'я відповідача. На час звернення до суду будинок майже добудований, його будівельна готовність складає 97 %, проте в експлуатацію він не введений та правовстановлюючі документи відсутні. Також, сторонами було придбано автомобіль «Volkswaqen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1. Вважала, що оскільки вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу в судовому порядку внаслідок відсутності домовленості у вирішенні спору в добровільному порядку.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд визнати спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем незавершене будівництвом будинковолодіння з рівнем будівельної готовності

97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ А-1, прибудови, загальною площею 171,8 кв. м та вхідного ганку а-1, площею

13,1 кв. м, вартістю 842 946,00 грн, що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинковолодіння з рівнем будівельної готовності 97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ А-1, прибудови, загальною площею 171,8 кв. м та вхідного ганку а-1, площею 13,1 кв. м, вартістю 1/2 частини домоволодіння 421 473,00 грн, що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати автомобіль «Volkswaqen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини вартості вищевказаного автомобіля в розмірі 10 000,00 грн, а автомобіль виділити відповідачу, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

У липні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1. Виключення зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Позовна заява мотивована тим, що між ним та його сином ОСОБА_6 існувала домовленість про те, що він за власні кошти буде здійснювати будівництво спірного житлового будинку. За весь час будівництва ним було куплено матеріалів та виконано робіт на загальну суму 96 875,00 грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_8 просив суд визнати за ним право особистої власності на будівельні матеріали та роботи незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, виключити зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підлягає поділу, незавершений будівництвом вказаний житловий будинок.

У вересні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру компенсації вартості спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_9 до нього, ОСОБА_4 про стягнення позики стягнуто з нього кошти у розмірі 18 992,00 грн боргу. Предметом вказаного спору були ті обставини, що він згідно розписки від 04 липня 2008 року в інтересах сім'ї позичив у ОСОБА_9

3 000,00 доларів США. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що позичена сума коштів витрачена на будівництво септика, купівлі та встановлення дверей, купівлі мікрохвильової печі, пральної машини, проводу, квадрату металевого, купівля та транспортування плит перекриття, закупівлі та привезення будівельного каменю. Вартість зазначених речей та матеріалів становила 10 600,00 грн. Під час розгляду вищевказаної справи ОСОБА_4 було визнано, що вказані речі та матеріали придбані під час шлюбу ним особисто за його власні кошти та передані у власність ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, ОСОБА_8 просив суд зменшити розмір компенсації вартості спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу за первісним позовом на суму 10 600,00 грн.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня

2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль «Volkswaqen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі із ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_8 задоволено.

Виключено зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підлягає поділу, незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_6 задоволено.

Зменшено розмір компенсації вартості спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, яке підлягає поділу на суму 10 600,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_8 підлягає задоволенню, оскільки спірний незавершений будівництвом житловий будинок побудовано ним на підставі укладеного з ОСОБА_6, як власником земельної ділянки, договором суперфіцією, тому спірний будинок не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також виходив з того, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя є автомобіль «Volkswaqen Jetta», проте оскільки речі і матеріали на суму

10 600,00 грн придбані відповідачем особисто за його кошти та передані позивачу, компенсація останній за спірний засіб підлягає зменшенню на цю суму.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2016 року скасовано частково та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 незавершене будівництвом будинковолодіння з рівнем будівельної готовності 97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «А-1», прибудови «а», загальною площею 171,8 кв. м, і вхідного ганку «а1», площею

13,1 кв. м, вартістю 842 946,00 грн, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані під час будівництва будинковолодіння, з рівнем будівельної готовності 97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «А-1», прибудови «а», загальною площею 171,8 кв. м, і вхідного ганку «а1», площею 13,1 кв. м, вартістю 1/2 частини будинковолодіння - 421 473,00 грн, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10 000,00 грн компенсації вартості спільного майна подружжя.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку, виключення зі складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, житлового будинку.

Залишено без задоволення зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зменшення компенсації вартості спільного майна подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У частині визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У серпні 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційні скарги мотивовані тим, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційні скарги, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 69, 70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок, будівельною готовністю 97 %, було побудовано подружжям за час шлюбу та до часу вчинення договору суперфіції між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, дійшов правильного висновку про те, що спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами по ? частини за кожним із них.

Крім того, встановивши, що спірний автомобіль «Volkswaqen Jetta» набуто подружжям за час шлюбу, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, виходячи із дійсної вартості майна подружжя, обґрунтовано вважав, що вимоги позивача про стягнення компенсації за автомобіль на підставі частини другої статті 71 СК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська