Справа № 311/3862/18
Провадження № 2/311/1422/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

за участі секретаря судового засідання Листопад В.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Василівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В позові зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом у шлюбі, який був розірваний за рішенням Василівського районного суду від 23.10.2014.

Від шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказав, що ОСОБА_2 в 2012 році залишила дитину, сім'ю та змінила місце проживання. За весь час окремого проживання з відповідачем, дитину - ОСОБА_3 виховують батько дитини - ОСОБА_1 та його батьки: ОСОБА_4 і ОСОБА_5

ОСОБА_1 не звертався до суду про стягнення аліментів на утримання доньки в примусовому порядку, а добровільно ОСОБА_2 жодної копійки на утримання доньки не надавала.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я, 25 січня 2018 року дитині була проведена операція на правому оці в КМКОЛ «Центр мікрохірургії ока» м. Києва. На прохання допомогти ОСОБА_2, в присутності представника спеціаліста з гуманітарних питань та охорони дитинства апарату Дніпрорудненської міської ради та її виконавчого комітету ОСОБА_6, написала заяви про те, що вона не може везти дитину до лікарні, так як не проживає з дитиною п'ять років і у неї інша сім'я, де є малолітня дитина, тому вона довіряє супровід дитини до лікарні бабусі ОСОБА_4 Лікування дитини проводилось за рахунок батька дитини, оскільки мати дитини жодної копійки на оплату операції не надавала, не супроводжувала до лікарні, не цікавилась станом її здоров'я і навіть після успішної операції уникала зустрічі з донькою.

Позивач вказує, що фактично з 2012 року відповідач ОСОБА_2 не надає дитині можливостей доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не інтересується її станом здоров'я, її успіхами в навчанні, не спілкується з вчителями, класним керівником, не надає кошти на її утримання та лікування.

З огляду на викладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 гривень.

В підготовче судове засідання позивач та його представники не з'явилися, проте надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Василівської державної адміністрації Запорізької області в підготовче судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4).

Відповідно до ст.. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, при розгляді справ за позовами про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 СК України, особа, яка подала такий позов, повинна довести, що батько (мати) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батько (мати) повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки.

Судом встановлено, що позивач у справі є батьком, а відповідач у справі є матір'ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.20).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 11 вересня 2012 року, останній звертався із заявою до Дніпрорудненської опікунської ради за допомогою в зв'язку з тим, що його дружина ОСОБА_2 залишала дитину без догляду одну, не забирала дитину з дитячого садка, покидала сім'ю на кілька діб (а.с.28).

Згідно відповіді від 06.12.2012 за №11/30-1266 виконавчий комітет Дніпрорудненської міської ради повідомляє, що ОСОБА_2 була запрошена на бесіду і їй було вказано на недобросовісне виконання своїх материнських обов'язків і рекомендували ОСОБА_1 звертатись до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Фактично місце проживання дитини було визначено за мовчазною згодою ОСОБА_2, яка покинула дитину на батька та перейшла проживати за іншою адресою і не намагалась зустрічатись з дитиною (а.с.29).

Згідно з характеристикою від 07.12.2012 за №168 КДНЗ №5 «Теремок», ОСОБА_3 відвідує дитячий заклад з 2010 року, позитивно характеризується, вихованням дитини займається батько - ОСОБА_1, бабуся ОСОБА_4, дідусь ОСОБА_5, які контактують з адміністрацією дитсадка. При цьому, мати дитини - ОСОБА_2 в дитсадку не з'являється (а.с.30).

Відповідно до характеристики від 22.10.2014 за №191 КДНЗ №5 «Теремок», ОСОБА_3 відвідувала дитячий заклад з 03.09.2010 по 30.05.2014. Дитина розвинена згідно віку, активна, доброзичлива, контактна. Вихованням дитини займаються батько - ОСОБА_1, бабуся - ОСОБА_4, дідусь - ОСОБА_5, які відвідують батьківські збори, свята, цікавились успіхами дитини (а.с.31).

Згідно характеристики на ОСОБА_3, яка навчається з 01.09.2014 по 31.05.2015 в КЗ «Дніпрорудненська СШ І-ІІІ ступеню «Світоч» у першому класі, вона позитивно характеризується, показала відмінні результати. Класний керівник, зі слів бабусі, дізналась, що у дитини є мама ОСОБА_2, яка проживає у м. Дніпрорудне, але жодного разу не цікавилась успіхами дитини у школі (а.с.32).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3, яка навчалась з 01.09.2015 в КЗ «Дніпрорудненська СШ І-ІІІ ступеню «Світоч» у другому класі, остання позитивно характеризується, так як засвоює предмети на «добре» та «відмінно». Вихованням дитини займається її батько ОСОБА_1, бабуся ОСОБА_4, дідусь ОСОБА_5, які небайдужі до її шкільного життя, майже кожного дня відвідують школу, спілкуються з вчителями, при цьому рідна мати ОСОБА_2 ніколи не займається вихованням доньки, жодного разу не приходила до школи, байдуже ставиться до успіхів своєї доньки і ніколи не спілкувалась з вчителями (а.с.33).

Згідно характеристики на ОСОБА_3, яка навчалась з 01.09.2015 в КЗ «Дніпрорудненська ЗОНІ І-ІІ ступеню» у п'ятому класі, вона позитивно характеризується, так як засвоює предмети на «добре» та «відмінно», її вихованням займаються батько ОСОБА_1, бабуся ОСОБА_4, дідусь ОСОБА_5 Мати дитини - ОСОБА_2 успіхами та проблемами доньки не цікавиться, зв'язок зі школою та класним керівником не підтримує, батьківські збори не відвідує (а.с.34).

Відповідно до акту обстеження від 05.12.2016, складеного депутатом Балківської сільської ради ОСОБА_7, проведено обстеження за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 та встановлено, що ОСОБА_3 має окрему кімнату, обладнану для навчання та виконання домашніх завдань. Батько ОСОБА_1 приділяє достатню увагу для навчання та виховання доньки. Бабуся ОСОБА_8 є членом шкільного батьківського комітету (а.с.35).

Згідно з актом обстеження від 09.10.2018, проведеного провідним спеціалістом з гуманітарних питань та охорони дитинства апарату Дніпрорудненської міської ради та її виконавчого комітету ОСОБА_6 встановлено, що малолітня ОСОБА_3 навчається в 5-му класі КЗ «Дніпрорудненська ЗОШ І-ІІ ступеню». Батько дитини служить в лавах збройний сил України за контрактом. Шлюб між батьками дитини розірвано, мати дитини ОСОБА_2 в 2011 році залишила дитину на батька та його батьків і з того часу вона не займається вихованням доньки, не цікавилась її станом здоров'я, успіхами у школі. Бабуся разом з дідусем створюють належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с.37).

Згідно довідки, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області за №941 від 09.10.2018, ОСОБА_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_3, яка знаходиться у нього на утриманні (а.с.38).

Згідно довідки Дніпрорудненської міської ради за №7809 від 03.10.2018, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.38).

Згідно довідки Дніпрорудненської міської ради за №19-639 від 02.10.2018, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.39).

Згідно висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав від 21 грудня 2018 року, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно висновку, ОСОБА_2, яка була присутня на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при голові райдержадміністрації, яке відбулося 19 грудня 2018 року, повідомила, що, дійсно, вона протягом шести останніх років дитину матеріально не утримує, не цікавиться життям доньки, її здоров'ям, не забезпечує необхідного харчування та ін..

Відповідно до ч. 8 та ч.9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною Радою України Законом № 69-У від 03.08.2006 передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності.

Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Стаття 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

З огляду на встановлення судом ухилення відповідача ОСОБА_2 від обов'язку утримання та виховання доньки, проживання дитини з 2012 року з батьком, визнання відповідачем позову, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її дитини - ОСОБА_3, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а тому вважає необхідним позов задовольнити.

Суд вважає необхідним роз'яснити відповідачу у справі про його право, відповідно до ст.ст.168, 169 СК України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.12, 77, 80, 263-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася в місті Тихорецьк Краснодарського краю, РФ, проживаючої за адресою: АДРЕСА_5, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: АДРЕСА_5, на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко