Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коновалова В.А.
Провадження № 22-ц/810/412/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
26 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2018 року ухваленого у складі судді Бабичевої Л.П. в м. Сватове Луганської області
за заявою Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_2 до психіатричного закладу,
Короткий зміст вимог
У листопаді 2018 року Сватівська обласна психіатрична лікарня звернулася до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_2 до психіатричного закладу, в обґрунтування якої вказала, що 06 листопада 2018 року ОСОБА_2 був госпіталізований до Сватівської обласної психіатричної лікарні за усвідомленою згодою.
Згідно направлення лікаря-психіатра Марківського РТМО 06 листопада 2018 року дружина ОСОБА_2 звернулася до психіатра з заявою оглянути її чоловіка у зв'язку з агресивними тенденціями, останній вдарив її. До направлення додавалась заява ОСОБА_3, де вона просила госпіталізувати ОСОБА_2 до психіатричного закладу у звязку з тим, що його поведінка останнім часом змінилась, зявилися прояви агресії, нецензурна лайка. Направлений в Сватівську обласну психіатричну лікарню лікарем-психіатром на лікування за терміновими показаннями. Раніше проходив курс лікування в психіатричній лікарні 19 разів. Під час оформлення до стаціонару ОСОБА_2 вів себе неадекватно, виказував маячні ідеї відношення, напружений, злобний, розгальмований в поведінці, до свого стану не критичний, але дав усвідомлену згоду на лікування, попередньо обговоривши методи та методики лікування.
З 09 листопада 2018 року психічний стан ОСОБА_2 погіршився, він висловлював маячні ідеї порушення його прав, був прискіпливим, навязливим, намагався при обґрунтованих відмовах у задоволенні його хворобливих вимог погрожувати персоналу, ставав злобним, агресивним.
За висновками комісії лікарів-психіатрів від 09 листопада 2018 року ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад, вчиняє дії небезпечні для оточуючих і потребує лікування в умовах стаціонару.
Заявник просив ухвалити рішення про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2018 рокузаяву Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію в психіатричний заклад в примусовому порядку ОСОБА_2 задоволено. Госпіталізовано до Сватівської обласної психіатричної лікарні для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого представляє загрозу для себе та оточуючих, його можливе тривале тримання в психіатричній лікарні обґрунтовано поясненнями лікаря-психіатра, наданими в судовому засіданні, висновком комісії лікарів-психіатрів про стан психічного здоровя ОСОБА_2, згідно якого останній страждає на тяжкий психічний розлад, потребує примусової госпіталізації, оскільки ступінь виражених психічних порушень така, що ОСОБА_2 представляє загрозу для себе та оточуючих, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2018 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 вказує на те, що стан його психічного здоровя не порушує права інших осіб чи закони України, відсутня необхідність у госпіталізації.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав.

Представник Сватівської обласної психіатричної лікарні, лікар-психіатр, представник ОСОБА_2, прокурор, ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеокнференції, апеляційну скаргу не визнали.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що у ОСОБА_2 різко погіршився психічний стан, діагноз при направленні на госпіталізацію: шизофренія безперервно-прогредієнтна, афективно-бредовий тип, що підтверджується направленням лікаря Марківського РТМО до Сватівської обласної психіатричної лікарні від 06 листопада 2018 року.

У висновку лікарів-психіатрів про стан психічного здоровя ОСОБА_2 від 09 листопада 2018 року № 39 зазначено, що у ОСОБА_2 психічні розлади з 1992 року, останній є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням безстроково. Неодноразово лікувався в ЛОКПНЛ з діагнозом: шизофренія. Вперше був госпіталізований в СОПЛ 30 серпня 2005 року по примусовій госпіталізації за рішенням суду. Стан погіршився на протязі останнього місяця, вів себе неадекватно, виявляв агресію до оточуючих (погрожував розправою дружині), виказує маячні ідеї відношення, переслідування. ОСОБА_2 страждає тяжким психічним розладом у формі: шизофренії параноїдної, епізодичний тип перебігу, зі стабільним дефектом. Ступінь виражених психічних порушень така, що ОСОБА_2 представляє загрозу для себе та оточуючих і потребує примусової госпіталізації.

Під час оформлення до стаціонару ОСОБА_2 вів себе неадекватно, виказував маячні ідеї відношення, напружений, злобний, розгальмований в поведінці, до свого стану не критичний, але дав усвідомлену згоду на лікування, попередньо обговоривши методи та методики лікування. З 09 листопада 2018 року психічний стан ОСОБА_2 погіршився, висловлював маячні ідеї порушення його прав, був прискіпливим, навязливим, намагався при обґрунтованих відмовах у задоволенні його хворобливих вимог погрожувати персоналу, ставав злобним, агресивним.

Судом першої інстанції взяті до уваги клопотання та характеристика Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, в яких зазначається про те, що стан здоровя ОСОБА_2 дуже погіршився, останній агресивно реагує на зауваження, поводить себе неадекватно, по хуліганські, застосував фізичну силу до вчителя школи.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого представляє загрозу для себе та оточуючих, та його можливе тривале тримання в психіатричній лікарні обґрунтовано поясненнями лікаря-психіатра, наданими в судовому засіданні, висновком комісії лікарів-психіатрів про стан психічного здоровя ОСОБА_2

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

Згідно ч. 1,2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно статті 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

В статті 3 Конституції України зазначено, що людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг (стаття 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Згідно із частиною першою статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України. Особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на відмову від надання психіатричної допомоги, за винятком випадків її надання в примусовому порядку, передбаченому законом (пункт 4 частини третьої статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Статтею 14 Закону встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об'єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

З направлення лікаря Марківського РТМО до Сватівської обласної психіатричної лікарні від 06 листопада 2018 року вбачається, що у ОСОБА_2 різко погіршився психічний стан, діагноз при направленні: шизофренія безперервно-прогредієнтна, афективно-бредовий тип.

Дані обставини підтверджуються показами свідка лікаря-психіатра Марківського РТМО ОСОБА_4, допитаного під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_2 протягом вересня листопада 2018 року відмовлявся від підтримуючого лікування, проявляв агресію як до неї, так і до оточуючих.

Із висновку лікарів-психіатрів про стан психічного здоровя ОСОБА_2 від 09 листопада 2018 року № 39 вбачається, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад у формі: шизофренія параноїдна, епізодчинй тип перебігу, зі стабільним дефектом. Ступень вираження психічних порушень така, що ОСОБА_2 представляє загрозу для себе і оточуючих та потребує примусової госпіталізації.

Матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків щодо зазначених вище обставин.

Обставини вчинення ОСОБА_2 дій, що являють собою небезпеку для нього та для оточуючих, і прояв ним агресії підтверджуються показами ОСОБА_3А.(дружини), наданими під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, заявою ОСОБА_3, із якою остання звернулася до Марківського ВП ГУНП, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, показами свідка лікаря-психіатра Марківського РТМО ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, лікаря-психіатра ОСОБА_6, фактами викладеними в клопотанні Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, крім події повязаної із вчителем Кризької ЗОШ І ІІІст. ОСОБА_7, оскільки остання відбувалася в 2017 році, що не заперечувалося сторонами.

Матеріали справи містять належні, допустимі, достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємному зв'язку дають достатні підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», та свідчать про небезпеку для життя і здоровя ОСОБА_2 та оточуючих.

Оскільки наявність психічного розладу ОСОБА_2 встановлено на підставах та в порядку, визначеному законом, встановлені обставини, що поведінка ОСОБА_2 становить небезпеку для нього самого та для оточуючих, тому наявні підстави, передбачені статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», для госпіталізації ОСОБА_2, на час звернення із заявою в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вищевказаним висновком лікарів-психіатрів Сватівської обласної психіатричної лікарні про стан психічного здоровя ОСОБА_2 від 09 листопада 2018 року № 39, показами лікаря-психіатра, свідків.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В. Коротенко

ОСОБА_8