КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/683/18 Головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
Провадження № 22-ц/824/4471/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 травня 2014 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до лютого 2018 року. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, з якими відповідач був ознайомлений.Оскільки ОСОБА_5 свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 732,36 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач, через представника - Литвиненко О.Л., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник банку зазначила, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не в повній мірі досліджено надані докази, що призвело до неправильного встановлення обставин справи, зокреманаявності кредитного ліміту. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах не свідчить про його необізнаність з умовами договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік. Далі процентна ставка була змінена. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Окрім того, визнання судом недоведеним правомірності підвищення відсоткової ставки та узгодження між сторонами її збільшення є правовим наслідком стягнення відсотків із розрахунку за початкової встановленої відсоткової ставки, але місцевим судом цього здійснено не було, що є порушенням прав банку на отримання відсотків за користування кредитними коштами. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 13 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (частина 1 статті 634 ЦК України). Проте будь-яка інформація у анкеті-заяві щодо отримання бажаних ним банківських послуг, виду картки або кредитного ліміту відсутня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_5 відповідно до підписаної ним анкети-заяви від 13 травня 2014 року отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до лютого 2018 року.

Однак відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на28 лютого 2018 року утворилася заборгованістьв загальному розмірі 22 732,36 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 290,83 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 17 232,85 грн., заборгованості за пенею - 3 650,00 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 1 058,68 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду власний розрахунок заборгованості (а. с. 52), виписку по рахунку відповідача (а. с. 54 - 55), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта (а. с. 58), анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а. с. 60), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 61), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг без підпису відповідача (а. с. 62 - 85), ксерокопію паспорта ОСОБА_5 (а. с. 86).

Суд установив, що згідно листа голови правління АТ КБ «ПриватБанк» № Е.65.0.0/3-365676 від 7 липня 2018 року 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме надані Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву 13 травня 2014 року, а також, що збільшення відсоткової ставки за кредитом було погоджено з відповідачем у встановленому законом порядку.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що в анкеті-заяві від 13 травня 2014 рокумістяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг.

В матеріалах справи наявна довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_5 за кредитним договором б/н від 13 травня 2014 року та розрахунок заборгованості станом на 28 лютого 2018 року, згідно яких за наданим кредитом відбувалися періодичні погашення.

Банком, відповідно до вказаного розрахунку, за період з 1 вересня 2014 року по 1 квітня 2015 року було збільшено розмір ставки по поточній та простроченій заборгованості з 30 % до 34,8 %, а за період з 1 квітня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно розмір ставки становив 43,2 %.

Відповідно до пункту 2.1.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач, як клієнт, був зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію згідно умов договору.

Згідно з пункту 1.1.3.2.3. цих Умов, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з пункту 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. За умовами пункту 1.1.3.1.9. банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Приват24 виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції смс-повідомлень.

У той же час, позивачем не наведено доказів інформування відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунку не менше ніж за 7 днів до введення змін, хоча як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, який не завірений належним чином, в період дії даного кредитного договору процентна ставка двічі збільшувалася (поточна і прострочена заборгованість). Наявність в матеріалах справи лише копії довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта без доказів направлення її відповідачу або доказів отримання її відповідачем не може бути належним доказом виконання банком положень наданих ним же Умов та Правил надання банківських послуг.

Отже, змінивши розмір процентів за договором, позивач фактично змінив умови кредитного договору.

Також слід звернути увагу на те, що в анкеті-заяві від 13 травня 2014 року відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою та погодив, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта,Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача.

При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати відсотків у підвищеному розмірі, неустойки та штрафів в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Такий правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Проте висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі з підстав їх недоведеності є необгрунтованим, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку відповідача та не заперечувалося самим відповідачем.

Із цієї виписки розрахунку вбачається, що останній платіж розміром 100 грн. здійснено відповідачем 15 липня 2015 року, а розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту становить 290,83 грн., тому підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зважаючи на те, що у період з 15 липня 2015 року (дата виникнення заборгованості) по 10 квітня 2018 року (дата звернення до суду) відповідач фактично користувався наданими АТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, а умовами договору не встановлено розмір відсотків за користування ними, то вони підлягають визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень статті 1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_5 за відсотками на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами здійснюється за формулою: [Сума боргу] х [ Ставка (%)] /100% / 365 днів х [ Кількість днів ] =[Сума]

Таким чином, розмір заборгованості відповідача по відсоткам за користування кредитом становить 136,22 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_5на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2014 року в розмірі 427,05 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 290,83 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 136,22 грн.

Отже, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню у частині відмови в задоволенні позову про стягненні заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості пенею та нарахованих штрафів рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 33,10 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 49,65 грн. - в апеляційному суді, а всього - 82,75 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягненні заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 427,05 грн. (чотириста двадцять сім гривень п'ять копійок) заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2014 року та 82,75 грн. (вісімдесят дві гривні сімдесят п'ять копійок) сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І.Олійник

Ю.М. Кулішенко