Справа № 716/53/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.18 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Заставнівська нотаріальна контора, про визнання правочину недійсним, визнання майна об'єктом права власності подружжя, визнання права власності на частку у майні подружжя, визнання права власності на частку у спадковому майні, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати недійсною заяву від 14 березня 2012 року, подану нею до Заставнівської державної нотаріальної контори, про відмову від прийняття спадщини та небажання отримувати свідоцтво про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя; визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок (літера «А»), гараж (літера «Б»), літню кухню (літера «В»), сарай (літера «Г»), огорожу (№ 1-2) на вулиці Лесі Українки, 11 в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області, на які видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2008 року на імя ОСОБА_11, померлого 26 жовтня 2011 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного вище нерухомого майна; внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 грудня 2013 року, виданих на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_11, визначивши її частку в розмірі 1/10 частини житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 26 жовтня 2011 року помер її чоловік ОСОБА_11 За час шлюбу вони збудували житловий будинок на вулиці Лесі Українки, 11 в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області. Право власності на будинок було оформлено на її померлого чоловіка 03 жовтня 2008 року. 17 жовтня 2008 року постановою державного нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину у вказаному вище нерухомому майні подружжя, оскілки 14 березня 2012 року вона зверталася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття належної їй частки спадкового майна.

ОСОБА_3 вказувала, що згадану заяву про відмову від прийняття спадщини вона подала до нотаріуса під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому така відмова може бути визнана недійсною.

Крім того, позивачка вважає, що нотаріус помилково включив її 1/2 частину майна в спільному майні подружжя до складу спадкового майна.

У березні 2015 року ОСОБА_12 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами на вулиці Лесі Українки, 11 в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області; визнати за нею право і власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами; внести до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 грудня 2013 року, виданих на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_11, визначивши її частку в житловому будинку з належними до нього будівлями та спорудами в розмірі, відповідно 2/10 та 1/10 частин.

Свої вимоги ОСОБА_12 обґрунтовувала тим, що з травня 1994 року по 18 лютого 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 Позивачка зазначала, що житловий будинок (літера «А»), гараж (літера «Б»), літню кухню (літера «В»), сарай (літера «Г»), огорожа (№ 1-2) на вулиці Лесі Українки, 11 в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області були спільною сумісною власністю колишнього подружжя, оскільки будинок був зведений та готовий до проживання ще у 2004 році, тобто до їх розлучення.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 жовтня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення її позову в частині визнання майна, розташованого на вул. Лесі Українки, 11 у с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину у вказаному майні подружжя. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 15 листопада 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2015 року, рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року в частині задоволених позовних вимог, рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимогах про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна подружжя, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, по справі висловлено правову позицію щодо застосування статей 57, 60 СК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що в 2006 році вона одружилась з покійним ОСОБА_11 В 2008 році вони здали спірний житловий будинок в експлуатацію та оформили право власності на покійного чоловіка. Протягом спільного проживання в шлюбі джерелом набуття даного нерухомого майна були спільні сумісні кошти та їх спільна праця. Також їм спільно допомагала як її матір так і матір покійного чоловіка ОСОБА_11 Крім того, ними було завершено остаточне його оздоблення як з середини так і ззовні, завершено оздоблення двору та зведено огорожу, закінчено будівництво господарських споруд. При цьому вона не заперечувала, що до одруження вже було зведено житловий будинок та проведено ряд оздоблювальних робіт.

Допитана в якості свідка позивач дала аналогічні пояснення.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Вказали, що вважають спірне майно обєктом спільної сумісної власності.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що вважає спірний житловий будинок приватною власністю свого покійного сина ОСОБА_11, оскільки він будувався в період шлюбу з ОСОБА_12 Кошти на проведення будівельних та оздоблювальних робіт передавалися нею з-за кордону. Завершення будівництва, зведення огорожі, оздоблення фасаду будинку та інші оздоблювальні роботи проводились вже після 2006 року, однак все це робилося за кошти, що вона передала з-за кордону.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що житловий будинок будувався з 2002 року та був закінчений в 2005 році. Проведення будівельних робіт відбувалось за кошти, які вона передавала з США, де перебувала на заробітках. Дані грошові кошти вона надавала добровільно, жодних договорів позики або ж інших не було. Звітності по витратам вона також не вимагала. Крім того, нею в період з 2006 року по 2011 рік було вислано близько 80 тис. доларів США. Ці грошові кошти були спрямовані на погашення кредиту, який виник у позивача ОСОБА_3 та на завершення будівництва.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не доведені належними доказами. На його думку спірний житловий будинок був завершений будівництвом до 2005 року, однак він не вводився в експлуатацію у звязку з тим, що мав належати онуку.

Представник відповідача ОСОБА_8, який є чоловіком відповідача, в судовому засіданні пояснив, що спірний житловий будинок будувався для їх онука ОСОБА_9. Всі грошові кошти на його будівництво передавала відповідач ОСОБА_6 з-за кордону шляхом грошових переказів на імя родичів. В 2004 році будівництво завершилось та будинок був придатний для проживання. Щодо господарських споруд, то вказав, що завершення їх будівництва та ремонт проводились в період з кінця 2005 по серпень 2007 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно частини 1 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи 26 жовтня 2011 року помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №099161 від 27 жовтня 2011 року.

18 лютого 2005 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-МИ №023355.

25 листопада 2006 року ОСОБА_11 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №088105.

Рішенням виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 23 вересня 2008 року вирішено оформити право власності на житловий будинку №11 по вулиці Лесі Українки в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області за ОСОБА_11.

23 вересня 2008 року ОСОБА_11 зареєстрував вказане вище нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом на нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року №091465. 14 березня 2012 року ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву, в якій повідомила, що відмовляється від прийняття спадщини належної їй частки спадкового майна після смерті померлого чоловіка ОСОБА_11 на користь матері покійного ОСОБА_6 11 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою в якій зазначила про те, що претендує на виділ 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя та просила видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя. З постанови нотаріуса від 17 жовтня 2013 року №021/02-31 вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя на майно її чоловіка ОСОБА_11 у звязку з тим що вона відмовилась від прийняття спадщини та на виділ 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не претендує.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2014 року ОСОБА_9 успадкував 1/5 частку житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, який розташований в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області по вулиці Лесі Українки, 11.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2014 року ОСОБА_6 успадкувала 2/5 частки житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, який розташований в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області по вулиці Лесі Українки, 11.

З довідки Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 2 квітня 2014 року №105 вбачається, що на день смерті ОСОБА_11 в будинку №11 по вулиці Лесі Українки проживала ОСОБА_3

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 перебуваючи у шлюбі набули право власності на житловий будинок, загальною площею 160,2 кв.м., житловою площею 95,2 кв.м., гараж літера Б, літню кухню літера В, сарай літера Г, огорожу №1-2, які розташовані по вулиці Лесі Українки, 11 в селі Товтри Заставнівського району Чернівецької області, а тому вказане нерухоме майно належать їм на праві спільної сумісної власності.

З поданої в нотаріальну контору заяви ОСОБА_3 від 14 березня 2012 року вбачається, що вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті її чоловіка на користь матері покійного відповідача ОСОБА_6 З цієї заяви також вбачається, що позивач не відмовлялась від від своєї частки у спірному майні.

Відмова фізичної особи від отримання свідоцтва на право власності на частку у спільному майні та відмова від власності є різними за своєю юридичною природою та регулюються різними нормами матеріального права.

З вказаної заяви вбачається, що позивач не відмовлялась від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, з тих підстав, що майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Як вбачається з тексту заяви ОСОБА_13 отримувати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя не бажає та на виділ 1/2 частки майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не претендує.

Таким чином, та обставина, що позивач не отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя не свідчить про те, що вона втратила право на частку у спірному майні.

Аналіз частини 2 статті 1300 ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що рішення суду про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину може бути ухвалено на вимогу одного із спадкоємців

Позивач після відмови від прийняття спадщини не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_11, який прийняв спадщину, а тому вона не має права вимагати внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за рішенням суду відповідно до правил частини 2 статті 1300 ЦК України.

З цих підстав позовні вимоги ОСОБА_3 в частині внесення змін до свідоцтв про право на спадщину задоволенню не підлягають.

Як вбачається з правової позиції ВСУ висловленої в даній цивільній справі (№6-2921цс16) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення нового шлюбу.

Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу.

Тому сам по собі факт оформлення права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснили, що спірний житловий будинок почав будуватись покійним ОСОБА_11 в 2002 році в період перебування в шлюбі з ОСОБА_12 Грошові кошти на це пересилались відповідачем ОСОБА_6 з-за кордону. До 2004 року було зведено житловий будинок, проведено опалення та газифікацію, встановлено сантехніку, проведено часткове оздоблення та внутрішні роботи, зведено господарські будівлі. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 було завершено проведення оздоблювальних робіт. Зокрема, зроблено фасад, викладено тротуарну плитку, встановлено ковані вироби на будинку, зведено огорожу, завершено ремонтні роботи в господарських будівлях.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили, що в період з 2008 по 2009 рік проводили ряд ремонтних робіт в спірному житловому будинку, які полягали зокрема в проведенні водопостачання до житла, часткове шпаклювання стін та їх фарбування, встановлення опалювальних батарей та іншої сантехніки. Крім того, вони спільно проводили оздоблювальні роботи в господарських прибудовах. В цей же час інші майстри заливали сходи на вулиці, клали підлогу та виконували інші роботи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що також приймала участь у виконання будівельних робіт. До 2004 року більшість робіт була закінчена та будинок був готовий до проживання, оскільки був газифікований та омебльований. Вже була встановлена сантехніка та створено всі необхідні умови.

Як вбачається з Будівельного паспорта від 2002 року рішенням виконавчого комітету Товтрівської сільської ради від 12.07.2002 року №7/272 саме ОСОБА_11 надано дозвіл на будівництво спірного житлового будинку. В 2003 році розроблено та затверджено проектну документацію щодо газифікації та енергозабезпечення житлового будинку.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивач з її чоловіком ОСОБА_11 здійснювали підприємницьку діяльність без реєстрації, яка полягала в вирощуванні сільськогосподарської продукції та її реалізації. Мали власний транспортний засіб, який використовували в процесу будівництва житла. Факт передачі грошових коштів з-за кордону відповідачем ОСОБА_6 не заперечувався позивачем, оскільки вона добровільно надавала їх для будівництва спірного житлового будинку. Та обставина, що грошові кошти передавались відповідачем шляхом відправлення грошових переказів через фінансову установу підтверджений відповідними платіжними документами, які досліджені в судовому засіданні. Досліджений в судовому засіданні зошит обліку руху грошових коштів, яка вела відповідач ОСОБА_6 підтверджує, що в період 2007 по 2012 роки вона добровільно висилала грошові кошти своєму сину ОСОБА_11, невістці ОСОБА_3 на різні потреби, в тому числі для проведення будівельних робіт. Разом з тим, сама відповідач в судовому засіданні пояснила, що ця грошова допомога була добровільною та жодних боргових зобовязань між ними не існувало.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок був набутий подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_3 під час шлюбу. Серед джерел за рахунок яких вони проводили будівельні та оздоблювальні роботи були, зокрема добровільна грошова допомога відповідача ОСОБА_6, грошова допомога матері позивача та спільні грошові кошти подружжя, які вони отримували в ході спільної господарської діяльності, а також їх спільна праця.

Частка вкладу позивача ОСОБА_3 в ході завершення будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку є значною, оскільки саме в період шлюбу з ОСОБА_11 було добудовано спірний житловий обєкт та проведено його остаточне оздоблення, що є безумовною підставою для віднесення його до обєкта спільної сумісної власності подружжя.

Прийшовши до такого висновку, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 в частині визнання спірного житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності та визнання за нею права на ? частку даного майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, в судовому засіданні представники позивача заявили про відмову від частини позовних вимог в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач (в даному випадку представники) можуть відмовитись від позову зазначивши про це.

Суд, перевіривши надані позивачем повноваження представникам, вважає за можливе прийняти відмову від позову представників в частині стягнення судових витрат з відповідача та закрити провадження по справі в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 233, 331, 368, 1216, 1218, 1226, 1258 ЦК України, ст..ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 7, 10, 81, 206, 235, 247, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Заставнівська нотаріальна контора, про визнання правочину недійсним, визнання майна об'єктом права власності подружжя, визнання права власності на частку у майні подружжя, визнання права власності на частку у спадковому майні, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину задовольнити частково.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_3 житловий будинок літ.А, загальною площею 160,2кв.м., житловою площею 95,2кв.м.; гараж літ.Б, літню кухню літ.В, сарай літ.Г, огорожу №1-2, що розташовані по вул. Л.Українки, 11 в с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області на які видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_11, який помер 26.10.2011 р.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку літ.А, загальною площею 160,2кв.м., житловою площею 95,2кв.м.; ? частину гаражу літ.Б, ? частину літньої кухні літ.В, ? частину сараю літ.Г, ? частину огорожі №1-2, що розташовані по вул. Л.Українки, 11 в с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Прийняти відмову від позову представників позивача в частині стягнення судових витрат та закрити провадження по справі в цій частині.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складання повного судового рішення 14.12.2018 року.

Суддя Я.С. Стрілець