Провадження № 2-з/201/378/2018
УХВАЛА

29 грудня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., ознайомившись із заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року було скасоване заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року у цивільній справі № 201/14946/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі та призначено указану цивільну справу до розгляду в загальному порядку на 11 годину 00 хвилин 22 березня 2019 року.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 грудня 2018 року надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій останні просять вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме і рухоме майно, що належить ОСОБА_4 у частині заявлених позовних вимог; заборонити вчиняти будь-які дії, у тому числі пов'язані із відчуженням (реєстрація продажу, застави, іпотеки та будь-якого іншого відчуження майна) квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року, а також квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року.

При цьому посилаються на наступне: 21 грудня 2018 року Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку на 11 годину 00 хвилин 22 березня 2019 року.

21 грудня 2018 року ми, Позивач -1 і Позивач- 2 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову через те, що у нас виникло занепокоєння що відповідачі можуть позбутися майна, що належить їм на праві власності, а це в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист порушених та оспорюваних наших прав та інтересів, як позивачів, за захистом яких ми звернулися до суду.

Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року заборонено вчиняти будь-які дії, у тому числі пов'язаних з відчуженням (реєстрація продажу, застави, іпотеки та будь-якого іншого відчуження майна ) а саме: квартири АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20 серпня 1998 року; квартири АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28 квітня 1998 року.

З вказаною ухвалою суду про заборону вчинення будь-яких дій, яку ми отримали 26 грудня 2018 року ( 23,24,25 грудня було оголошено офіційними вихідними та святковими днями) ми в той же день звернулися до Соборного відділення державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження та внесення інформації у реєстр.

Але нам відповіли, що вказані в ухвалі суду квартири: АДРЕСА_5 та № 117 у буд. № 23 по проспекту Героїв у м. Дніпрі (Дніпропетровськ) належать іншій особі за договором дарування від 24 грудня 2018 року. А тому і накладати заборону на вчинення будь-яких дій щодо квартир за вказаними адресами виконавці не можуть.

При встановленні хроніки подій які мали місце з 21 грудня по 26 грудня 2018 року нам вдалося встановити, що представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 21.12.2018 р. було отримано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпроопетровська про скасування рішення суду від 01.12.2017 року.

21 грудня 2018 року відповідачі з представниками звертаються до державного виконавця та знімають арешт з вказаних квартир , який було накладено у ході виконання заочного рішення суду від 01.12.2017р.

А вже 24 грудня 2018 року відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підписують договори дарування належної їм нерухомості у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова Антона Олексійовича.

Тобто відбулося те, чого ми опасалися.

На підставі наведеного, з огляду на те, що відповідачі в подальшому можуть продати вказані квартири або вчинити будь-які дії , аби позбутися їх, у нас виникла необхідність звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, а саме про арешт та заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій за об'єктами майна, що належали відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_6, , тобто по відношенню до об'єктів нерухомості - квартир:

АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не навели правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надала додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову в частині заборони вчиняти будь-які дії, у тому числі пов'язані із відчуженням (реєстрація продажу, застави, іпотеки та будь-якого іншого відчуження майна) квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року, а також квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року, є обґрунтованими та співмірним заявленим позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі задовольнити.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/14946/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, вжити заходи забезпечення позову шляхом :

- заборони вчиняти будь-які дії, у тому числі пов'язані із відчуженням (реєстрація продажу, застави, іпотеки та будь-якого іншого відчуження майна) квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року, а також квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24 грудня 2018 року.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев