"26" грудня 2018 р.
Справа № 642/3794/18
Провадження № 2/642/1420/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Самотой М.Є.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та витрат на професійну правничу допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 26.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати у розмірі 925,00 грн. щомісячно на фінансування ? частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, а також 2300,00 грн. кожного місяця на фінансування ? частини витрат на оплату оздоровлення дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що вона та ОСОБА_2 з квітня 2006 року перебували у близьких відносинах та, починаючи з 2013 року, проживали однією сім'єю у її квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство. За час спільного проживання у них народилася донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з листопада 2017 року відповідач став проживати окремо від неї та дочки, матеріально їх не утримує, вихованням та оздоровленням дитини не займається. Відповідач ОСОБА_2 працює на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму в Головному управлінні Держпраці у Харківській області та отримує значний дохід, у власності має об'єкти нерухомого майна та транспортні засоби, що підтверджується приєднаною копією декларації відповідача. Відповідач щороку відпочиває за кордоном по три чотири рази, що підтверджується скріншотами фото подорожей за кордоном. Відповідач має карткові рахунки в АТ «Укрсиббанк», «Приватбанк» та інших банках. Таким чином, відповідач є працездатною особою, працює офіційно та отримує регулярно значний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у розмірі 5000 гривень щомісяця. Позивач зазначила також, що відповідач оплачує навчання повнолітньої доньки у Національному юридичному університеті ім. Я. Мудрого, вартість навчання в якому складає понад 20 000 гривень за 1 семестр. Однак, на неодноразові звернення з проханням приймати участь у матеріальному забезпеченні їх спільної дитини - ОСОБА_3 відповідач відмовляє або ігнорує, посилаючись на те, що аліменти буде сплачувати виключно у тому разі, коли буде брати дитину для спілкування. З листопада 2017 року з дитиною майже не спілкується, участі у її вихованні не приймає. Лише у лютому 2018 року відповідач перерахував одноразово 3000 грн. на утримання доньки. Рівень заробітної плати, яку отримує позивач, не дає змоги самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей та забезпечувати їм належний рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стосовно стягнення додаткових витрат на дитину, позивач зазначила, що донька ОСОБА_3 з народження знаходиться на обліку у кардіолога. та є необхідність її оздоровлення один раз на рік у санаторії за рекомендацією лікаря-педіатра (кардіолога), зокрема, необхідність у масажі, ЛФК та басейні, у звязку з чим вважає за необхідне включити зазначені витрати на дитину як додаткові. Крім того, враховуючи здібності дитини по малюванню та відвідування нею більше року гуртку по малюванню, а також схильність до вивчення англійської мови, також вважає за необхідне включити зазначені витрати на дитину як додаткові. Чеки витрат на дитину за останні 6 місяців додаються. Проте, це не всі витрати на дитину, наприклад одяг вона не завжди купляє в магазинах, оскільки там значно завищені ціни, а фрукти та овочі купляє на ринку, де не завжди видають чеки. Чеки на оплату розвиваючих занять по малюванню додаються, проте, на даний час, дитина не відвідує їх з причин відсутності достатніх коштів (650 грн на місяць), оплату щомісячно дитячого садка (харчування; господарських витрат) - 500-600 грн. на місяць; сплата на дитину комунальних послуг щомісячно; чеки на розважальні заходи для культурного і соціального розвитку - парки, каток, кінотеатри), а також чеки на оплату ліків - додаються. На підставі викладеного, з урахуванням доходів відповідача, позивач вважає справедливим стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 3225 грн. щомісячно.

В подальшому у судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4878 грн. (1626 грн.* 3 прожиткових мінімуми) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 26.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати у розмірі 925,00 грн. щомісячно на фінансування ? частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, а також 2300,00 грн. кожного місяця на фінансування ? частини витрат на оплату оздоровлення дитини. Також просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду від 14 серпня 2018 року було відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 200-201, т. 1).

17.09.2018 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України (а.с. 210-215, т. 1).

У відзиві відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме погодився сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини заробітку, але наступним чином 1/8 частину від заробітку перераховувати на користь позивача, а 1/8 частину від заробітку перераховувати на особистий рахунок дитини, який можливо відкрити у відділенні Державного Ощадного банку України, посилаючись на те, що він не хоче допустити, щоб кошти, перераховані ним для утримання доньки з метою придбання корисної їжі та забезпечення доньки всім необхідним, були витрачені позивачем для задоволення власних потреб. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину просив відмовити у повному обсязі. Послався на те, що позивачем не надано належних доказів про необхідність додаткових витрат на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування, тому вважав, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на оздоровлення дитини в розмірі 2 300 грн. задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання в сумі 925 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що донька має особливі здібності з малювання та вивчення англійської мови і що такі здібності необхідно розвивати. Під час вирішення справи по суті вважав за необхідне звернути увагу суду, що він є державним службовцем, кожного року подає відомості щодо свого майнового стану, з яких вбачається, що середня заробітна плата за рік становить близько 8 600 гривень на місяць. Також, він як державний службовець, не маю права займатись будь-якою іншою трудовою діяльністю, яка спрямована на отримання матеріальної вигоди, та отримувати додатковий матеріальний дохід, тому вважає ствердження позивача, що він начебто має «регулярний значний дохід» є безпідставним. Зауважив також, що він має дружину та має на своєму утриманні доньку від першого шлюбу, якій надає матеріальну допомогу.

24 вересня 2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив з дотриманням вимог ст. 179 ЦПК України (а.с. 221-226, т. 1).

Щодо доводів наведених відповідачем у відзиві зазначила про їх безпідставність. Заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі зазначеному у відзиві, а саме: 1/8 частини заробітку - позивачу, та 1/8 на особистий рахунок доньки.

У судовому засіданні 20 грудня 2018 року позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представники позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до судового засідання 20 грудня 2018 року не зявилися. 05.12.2018 позивач надала суду заяву про неможливість її представника ОСОБА_4 взяти участь у судовому засіданні, у звязку з чим до матеріалів справи були долучені додаткові пояснення представника, договір про надання правової допомоги та квитанція про сплату адвокатських послуг в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 40-45, т. 2).

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала доводи викладені відповідачем у відзиві, визнавши позов частково, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини заробітку, але наступним чином 1/8 частину від заробітку перераховувати на користь позивача, а 1/8 частину від заробітку перераховувати на особистий рахунок дитини, який можливо відкрити у відділенні Державного Ощадного банку України. В іншій частині позовних вимог просила відмовити за недоведеністю.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечувалось у письмовому відзиві відповідачем, що сторони проживали однією сім'єю з 2013 року без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання 24 грудня 2013 року народилася донька, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 349276, видане 21.01.2014 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 27, т. 1).

Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.07.2018 (а.с. 28, т. 1), та перебуває на її утриманні.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн, з 1 липня 1559 грн, з 1 грудня 1626 грн.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ... Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Судом встановлено, що відповідач працює на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму в Головному управлінні Держпраці у Харківській області та є державним службовцем. За період з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року дохід ОСОБА_2 склав 70 277,31 грн. (а.с. 18, т. 1). За період з 01.05.2018 по 31.10.2018 дохід ОСОБА_2 склав 105 990,12 грн. (а.с. 30, т. 2).

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4878 грн. задоволенню не підлягає.

Визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, офіційно працевлаштований, отримує регулярний, стабільний дохід, добровільно оплачує навчання повнолітньої доньки від першого шлюбу, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Що стосується додаткових витрат у розмірі 925 грн. щомісячно на фінансування ? частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, а також 2300 грн. кожного місяця на фінансування ? частини витрат на оплату оздоровлення дитини, суд зазначає наступне.

Згідно наданої інформації за вих. № 3 від 04 жовтня 2018 року директор ГО «Міжнародного сімейного клубу Центр раннього розвитку» повідомив, що з квітня 2017 року по січень 2018 року позивач та її донька ОСОБА_3 активно приймали участь у програмах розвитку клубу, спрямованих на поліпшення якості спілкування між батьками та дитиною. Позивачем було обрано програми «Майстерня юного художника», «Комплексна розвиваюча програма» та «Англійська мова». В період з квітня 2017 року позивачем були сплачені наступні внески: 26.04.2017 418 грн., 24.05.2017 418 грн., 24.06.2017 418 грн., 21.08.2017 418 грн., 29.09.2017- 418 грн., 29.09.2017 418 грн., 12.01.2018 650 грн., 24.09.2018 1850 грн., 27.09.2018 1550 грн. Загальна сума внеску становить 6 558 грн. (а.с. 2, 3, т. 2).

Таким чином, позивачем надані докази сплати додаткових витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі на дитину у період з 26.04.2017 року по 27.09.2018 року у загальній сумі 6 558 грн.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою.

З урахуванням того, що сторони не заперечували той факт, що з листопада 2017 року вони стали проживати окремо, у зв'язку з чим підтверджений розмір додаткових витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі на дитину повинен бути стягнений за період з 12.01.2018 року по 27.09.2018 рік у розмірі 2025 грн. (650 + 1850 + 1550 / 2), тобто половину.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 025 грн.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, а це є витрати викликані особливими обставинами, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про особливі здібності дитини, і що ці здібності необхідно розвивати, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Надані позивачем чеки на розважальні заходи для культурного і соціального розвитку дитини, а також чеки на оплату ліків та харчування, суд вважає неналежним доказом, оскільки з наданих чеків не можливо встановити, що саме неповнолітня донька ОСОБА_3 відвідувала дельфінарій, парк та кінотеатри. З наданих чеків не можливо також встановити, що продукти харчування були придбані саме для вживання ОСОБА_3, або придбані ліки були призначені саме для дитини.

Позивачем не надано належних доказів про необхідність додаткових витрат на санаторно-курортне лікування, відвідування басейну, відвідування ЛФК, відвідування лікувального масажу, розрахунок яких зазначений у позові. У позовній заяві позивач ОСОБА_1 не вказує, а лише припускає, в якому розмірі вона щомісячно буде нести витрати на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, витрат на оплату оздоровлення. Позивачем не надано жодних документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних, або вже понесених інших додаткових витрат, що необхідно буде витрачати щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно половини частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі та щомісячно половини витрат на оплату оздоровлення дитини не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 500 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, у письмових поясненнях представник позивача - ОСОБА_4, який є рідним батьком позивача, зазначив опис наданих послуг, а саме: 1) складання позовної заяви - 2000 грн. (10 год.); 2) 7 адвокатських запитів - 1500 грн. (8 год.); 3) збір доказів, в тому числі складання заяви про витребування доказів - 2000 грн. (10 год.); 4) участь у судових засіданнях - 2000 грн. (3 год.).

Однак, як вбачається з копії Договору про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4, Договір був укладений 25 жовтня 2018 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась у липні 2018 року, тобто стягнення витрат на складання позовної заяви у сумі 2000 грн. саме адвокатом ОСОБА_4 не підтверджено. Крім того, в матеріалах справи містяться відповіді на адвокатські запити, які були надані адвокату ОСОБА_5 (а.с. 13-35, т. 1). Таким чином, стягнення витрат за складання сім адвокатських запитів саме адвокатом ОСОБА_4 також не підтверджено. Копія квитанції на суму 5000 грн. за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 (а.с. 26, т. 1) не може бути належним доказом, оскільки в матеріалах справи позивачем не надано Договір про надання правової допомоги, що підлягає підпису обома сторонами Договору, який мав би містити перелік робіт, виконаних адвокатом щодо надання правничої допомоги в межах розгляду даної справи. Позивачем не зазначено, які саме роботи проведено адвокатом ОСОБА_5 щодо дослідуваного спору з метою надання судом оцінки співмірності гонорару та складності розглянутого позову. Стосовно витрат на збір доказів, в тому числі складання заяви про витребування доказів у сумі 2000 грн. (10 год.) також не підтверджено. Оригінал квитанції про сплату витрат ОСОБА_1 у сумі 2500 грн. за участь у судовому засіданні та складання клопотання суд не приймає до уваги, оскільки з даної квитанції не вбачається кому сплачена була дана сума та у якій саме справі, оскільки у відзиві відповідач зазначав, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває інша цивільна справа між тими самими сторонами.

Згідност. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст. 137, 141, 180, 181, 184, 191 СК України, та керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 128, 141, 258, 263-265, 274, 279, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд. -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 61034, АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: 61098, АДРЕСА_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання позовної заяви, тобто з 26 липня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 61034, АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: 61098, АДРЕСА_2) додаткові витрати на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 025 (дві тисячі двадцять п'ять) грн.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 61034, АДРЕСА_3) на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя В.В. Вікторов