Провадження № 22-ц/801/181/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О.О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуСправа № 127/12132/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Євро-Консалтинг»,

розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Євро-Консалтинг» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Євро-Консалтинг» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О., дата складання повного тексту рішення 17 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Євро-Консалтинг» (далі - ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач відповідно до наказу № 05-к від 04 січня 2018 року був прийнятий на посаду директора з регіонального розвитку ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг». 05 січня між ним та відповідачем укладено трудовий договір № 88.

Відповідно до наказу від 04 квітня 2018 року № 67-к «Про звільнення з роботи» позивача звільнено із займаної посади з 04 квітня 2018 року на підставі пункту першого статті 36 КЗпП України.

Виплата заробітної плати проводилася з порушенням термінів, при звільнення позивач повністю не розрахувався з позивачем, не здійснив виплату всіх належних при звільненні сум.

Згідно довідки ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» від 11 травня 2018 року № 468 заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на день звільнення становила 23094,83 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року становить 17456,40 грн.

Дії відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати, не проведення розрахунків при звільненні, поставили позивача у скрутне матеріальне становище, що унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сім'ї, принизило його честь, гідність, втрату престижу та ділової репутації, що зумовило спричинення моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 гривень.

Виходячи з наведеного, положень частини першої статті 47, статтей 117, 237-1 КЗпП України, ОСОБА_3 просив :

1)Стягнути з ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 23094,83 гривні;

2)Стягнути з ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що становить 17456,40 гривень;

3)Стягнути з ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» на його користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року в розмірі 22790 гривень 30 копійок, 2500 гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» на користь держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, шо 15 червня 2018 року відповідачем на рахунок позивача перераховано заробітну плату в сумі 23094 гривні 83 копійки. Середньоденна заробітна плата позивача становить 484 гривень 90 копійок, а розмір середнього заробітку позивача з 05 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року становить 22790 гривень 30 копійок, а тому враховуючи, що зазначена сума відповідачем не оспорюється, відтак її слід стягнути з відповідача.

Суд також виходив з того, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди діями відповідача, а тому правові підстави для її стягнення відсутні.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ТОВ «Агро-Євро-Консалтинг» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що в діях відповідача відсутні вина, адже саме неналежне виконанням трудових обов'язків позивачем призвело до фінансових труднощів відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до наказу № 05-к в. о. директора ТОВ «Агро-Євро Консалтинг» від 04 січня 2018 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора з регіонального розвитку з 05 січня 2018 року. З випробуванням терміном один місяць з посадовим окладом згідно штатного розпису /а.с. 17/.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Агро-Євро Консалтинг» від 04 квітня 2018 року № 67-к «Про звільнення з роботи» ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 04 квітня 2018 року у зв'язку із закінченням строку договору згідно пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України /а.с. 18/.

Згідно з довідкою ТОВ «Агро-Євро Консалтинг» № 467 від 11 травня 2018 року дохід ОСОБА_3 за період з 05 січня 2018 року по 04 квітня 2018 року склав 39336,98 грн. /а.с. 23/

Відповідно до довідки № 468 від 11 травня 2018 року ТОВ «Агро-Євро Консалтинг» заборгованість станом на 04 квітня 2018 року по заробітній платі перед ОСОБА_3 складала 23094,84 грн. /а.с. 11, 22/.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 3NB5HUQKEAV3JBIS від 16 червня 2018 року, на картковий рахунок ОСОБА_3 15 червня 2018 року зараховано 23094,83 грн заробітної плати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_3, розрахована позивачем в розмірі 484,90 грн, а тому з період з 05 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені становить 22790,30 гривень, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд також виходив з того, що відповідачем відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України не доведено відсутність своєї вини у не здійсненні вчасного розрахунку з ОСОБА_3 при звільненні з роботи.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

У статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аргументи апеляційної скарги про те, що в діях відповідача відсутня вина, адже саме неналежне виконання трудових обов'язків позивачем призвело до фінансових труднощів відповідача, суд вважає безпідставними, оскільки відповідач є юридичною особою, а скрутне матеріальне становище,відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів роботодавця не звільняє останнього від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної частин рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Євро-Консалтинг» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2018 рокуу даній залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.