н/п 2/490/2892/2018 Справа № 490/5998/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 грудня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Кваша С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу в порядку позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу виконаним, визнання права власності на предмет лізингу, -
В липні 2018 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діяв його представник: ОСОБА_2, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на придбане майно - автобус марки РУТА 25 НОВА, рік випуску - 2014 pік, колір - жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шасі/серійний номер НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_4. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.10.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001413, предметом якого був автобус марки Еталон 079.
27.11.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 001413 від 27.10.2014 р., згідно якої предмет лізингу був змінений на автобус марки РУТА 25 НОВА. Згідно з умовами Договору фінансового лізингу №001413 , вартість предмета лізингу становить 387 000,00 грн., авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 193 500,00 грн., викупна вартість - 5 805,00 грн., період лізингу - 60 місяців, оплата страхування КАСКО - 17 415,00 грн., розмір щомісячного плаежу - 4 861,15 грн.
Вищевказані суми позивачем було сплачено в повному обсязі, що підтверджується наданими копіями квитанцій, , отже оскільки лізингоодержувачем сплачені всі необхідні кошти на рахунок відповідача, умови договору позивачем виконані. Проте, відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу та складання акту приймання-передачі транспортного засобу.
Станом на час звернення до суду з цим позовом предмет лізингу - спірний транспортний засіб належить відповідачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 11.12.2014 року на імя відповідача.
На прохання позивача переоформити автомобіль на позивача, відповідач в телефонній розмові повідомив про неможливість переоформити даний автомобіль, оскільки він начебто знаходиться під забороною відчуження та розпорядження.
Таким чином, вищевказане грубо порушує права позивача, закріплені у ст. 41 Конституції України, а іншим чином спір вирішити неможливо.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 не з'явилися, від представника позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та на їх задоволенні наполягають, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення.
Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч.2ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідност. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 27.10.2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено договір фінансового лізингу за № 001413, відповідно до п.1.1 лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору - автобус Еталон 079), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 24-35).
27.11.2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу № 001413 від 27.10.2014 р., відповідно до умов якого сторони домовилися змінити предмет лізингу по договору фінансового лізингу №001413 від 27.10.2014 р. з автобусу Еталон 079 на автобус загального призначення марки РУТА 25 НОВА, рік випуску - 2014 pік, колір - жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шасі/серійний номер НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_4.
Відповідно до додатку №2/1 від 26.12.2014 р. до договору фінансового лізингу № 001413 від 27.10.2014 р. встановлено графік сплати лізингових платежів (а.с. 43)
Згідно акту приймання передачі предмета лізингу від 26.12.2014 р. на підставі договору фінансового лізингу № 001413 від 27.10.2014 р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу - автобус РУТА 25 НОВА, номер кузову НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_4 (а.с. 42).
Відповідно до п.11.1 Договору в разі належного виконання протягом усього строку дії Договору зобов'язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов'язань, визначених Договором, Лізингоодержувач має право набути у власність Предмет лізингу.
Відповідно до п.11.3 Договору набуття у власність (викуп) Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.11.1 та 11.2 даного Договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу.
Пунктом 11.6 Договору передбачено, що перехід права власності на Предмет Лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем Договору купівлі-продажу Предмета Лізингу.
Позивачем ОСОБА_1 сплачено на рахунок відповідача у повному обсязі суму боргу за транспортний засіб на підтвердження чого надані копії квитанцій, однак відповідно до позовної заяви та матеріалів наданих до неї позивачем, на прохання позивача переоформити автомобіль на нього, відповідач повідомив про неможливість переоформити даний автомобіль, оскільки він знаходиться під забороною відчуження та розпорядження (а.с. 11-23).
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідност. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг», частини другої статті 806ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексуУкраїни про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч.1, ч. 2ст.9 Закону України «Про фінансовий лізинг»лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.
Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно достатті 328 ЦК Українинабуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномустаттею 391 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335і 376 ЦК України. У решті випадків право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Відповідно до ст.41 Конституції Українита ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином, можна зробити висновок, що умови договору фінансового лізингу кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору.
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.
Таким чином, оскільки умови договру лізингу повністю виконані лізингоодержувачем , і згідно умов Розділу 11 "Перехід права власності на преджмет лізингку (викуп предмеа лізингу)" вищевказаного Договору , в разі належного виконання протягом всього строку дії Договру зобов'язань щодо сплати всіх лізингових платежів та інших зобовязань, визначених договром, лізингоодержувач має право набути у власність предмет лізингу.
Проте матеріалами справи підтверджується, і доказів на спростування такого відповідачем не надано, що позивач як лізингоодержувач повністю достроково виконав умови укладеного договору, проте лізингодавець ухиляється від передачі транспортного засобу у власність позивача шляхом укладення договору купівлі--продажу предмету лізингу, як то передбачено п.п. 11.2-11.6 Договору лізингу. Станом на час розгляду стправи позивач сплатив в повному обсязі всі платежі передбачені Договором фінансового лізингу від 27.10.2014 року та набув право викупу предмету лізингу.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено нормами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Згідно з ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Відповідно до договору сторони передбачили можливість викупу предмету лізингу лізингоодержувачем, тобто перехід права власності на спірний автомобіль від лізингодавця до лізигоодержувача.
Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Отже, фактично договір фінансового лізингу № 001413 від 27.10.2014 року містить елементи укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу предмету лізингу, який передбачає сплату лізингоодержувачем лізингодавцю визначеної сторонами ціни автомобіля (шляхом сплати платежів по відшкодуванню вартості майна згідно погодженого графіку), а також сплату винагороди (процентів) за користування майном і за розстрочку платежу та перехід права власності на предмет лізингу лізингодавця до лізингоодержувача.
У частині 2 статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачено інше. Пунктом 11.3 договору передбачено, що строк переходу предмету лізингу у власність лізингоодержувача є сплата всіх платежів, передбачених цим договром. Як вбачається, ОСОБА_1,, як лізингоодержувач, сплатив відповідачу, як лізингодавцю, всі передбачені договором платежі, в тому числі залишкову вартість предмету лізингу, що підтверджується належними та допустимими доказами - квитанціями про сплату лізингових платежів, а відповідач в свою чергу умови договору лізингу не виконав та не передав предмет лізингу у власність позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем виконано свої зобов'язання по договору лізингу, тож вимога про визнання права власності підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено сплату предмету лізингу у повному обсязі.
Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд за правиламич. 6 ст. 141 ЦПК Українимає підстави покласти судовий збір наіншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір урозмірі 1000,00 грн. - у розмірі ставки судового збору, встановленого ЗУ "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 76, 77, 80, 81,141, 258-260,263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 000,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22 грудня 2018 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, Паспорт громадянина України, серії НОМЕР_6, адреса : АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», , адреса: 01133 м.Київ, вул.Кутузова, 18/7 , оф. 506

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва О.А. Гуденко