Справа № 199/7230/18
04 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що є власником квартири АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстрована та проживає його дружина. Разом з тим, за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, який з 2010 року фактично не проживає за місцем реєстрації.
З урахуванням викладеного та зважаючи на той факт, що відповідач більше семи років за вказаною адресою фактично не проживає, з реєстраційного обліку не знімається, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом і просив суд визнати відповідача. таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Позивач в судове засідання не з'явився позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та слухати справу у його відсутність про що надав письмову заяву.
Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1., Разом з тим, за вказаною адресою за реєстрований відповідач по справі, який з 2010 року фактично не проживає за місцем реєстрації.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідача в домоволодінні не має.
Факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2, засвідчено актом про не проживання відповідача у зазначеній квартирі.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1, в якій зареєстровано місце його проживання.
Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за даною адресою, суд виходить з того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи крім інших підстав здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином підставою для відповідача з реєстраційного обліку за адресою належної позивачу квартири може бути рішення про визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.
Згідно зіст.141ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,- задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Суддя