Справа № 201/7571/18
Провадження № 2/201/2436/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 грудня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2018р. ПАТ «Кредобанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.09.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.№ 50)

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 25.09.2014р. між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4582.04.02.2329, відповідно до умов якого банк видає позичальнику кредит у сумі 119952,47 грн. на строк до 24.09.2019р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,99% річних. Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором було забезпечено заставою рухомого майна (автомобіль марки GEELY, модель MK, дата випуску 2014, № кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2) за договором застави №4582.04.02.2329/S-2, а також порукою згідно договору поруки №4582.04.02.2329/S-1 укладеним між банком та ОСОБА_2 Позивач грошові зобов'язання перед позичальником передбачені договором виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжними документи про перерахування кредитних коштів на рахунок визначений договором, проте, позичальник допустив прострочення виконання грошових зобов'язань по сплаті кредиту, відсотків, а тому банк скористався своїм правом на досудове звернення стягнення шляхом вчинення виконавчого напису на договорі застави. В порядку примусового виконання виконавчого провадження у боржника було вилучено та реалізовано з торгів предмет застави, кошти отримані від реалізації були зараховані на рахунок банку для погашення заборгованості по кредитному договору, проте, суми від реалізації предмету застави було не достатньо для повного погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 15.03.2018р. залишок заборгованості становив 33 408,13 грн., з яких: 30 215,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3 192,32 грн. - заборгованість по пені. Оскільки грошові зобов'язання боржника ОСОБА_1 перед банком залишаються невиконаними, позивач з метою подальшого захисту своїх прав та інтересів, звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя ОСОБА_2, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором, заборгованості за кредитним договором №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р. у розмірі 33 408,13 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судові засідання 17.10.2018р. та 05.12.2018р. не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. (а.с.№ 54,59). 05.12.2018р. до суду надійшла заява представника позивача - Рибакова В.О. (діє на підставі довіреності від 12.11.2018р. - а.с. № 68), в якій цей представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. №67, 69).

Крім того, 05.12.2018р. разом з заявою про розгляд справи без участі, представником позивача суду були надані додаткові письмові докази по справі (копія договору застави, копія виконавчого напису, копія протоколу електронних торгів, копія платіжного доручення та меморіального ордеру), які представник просив долучити до справи та врахувати при її розгляді (а.с. № 69-78).

Відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання 17.10.2018р. та 05.12.218р. двічі поспіль не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації, що підтверджено відповідями наданими ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27.07.2017р. (а.с. №47,49). Конверти, які були направлені відповідачам були повернуті за зворотною адресою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 55, 60, 62, 65).

Крім того, про дату та час розгляду справи на 05.12.2018р. відповідачі повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 66).

Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом відповідачі в судові засідання повторно не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідачі виходячи з положень п. 4 ч. 8 та ч.11 ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 25.09.2014р. між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4582.04.02.2329, згідно якого банк надає позичальнику кредит у сумі 119 952,47 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 24.09.2019р. (п.2.1 договору). Відповідно до умов п.п. 3.2.,3.3. договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки в розмірі 16,99%річних з моменту видачі кредиту. Сплата відсотків повинна здійснюватися щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. (п.3.14. договору) Згідно п. 2.6. кредит видається позичальнику в безготівковій формі на підставі заяви позичальника на рахунок 3822 (а.с. №13-14).

Кредитні кошти в розмірі 119 952,47грн. 26.09.2014р. були отримані позичальником шляхом перерахування на рахунок 3822, що підтверджується копіями меморіальних ордерів №30472468 від 26.09.2014 та №30472637 від 26.09.2014р. (а.с. №9, 9зв).

Відповідно до п.4.2.1, п.4.2. договору, повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами 2 996 грн. (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування (п.2.1) не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку погашень. Позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п. 2.1., 3.9 договору) та/або додатками до нього.

Виконання грошових зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором №4582.04.02.2329 було забезпечено заставою рухомого майна (автомобіль марки GEELY, модель MK, дата випуску 2014, № кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2) згідно договору застави №4582.04.02.2329/S-1 від 26.09.2014р, а також порукою згідно договору поруки №4582.04.02.2329/S-1 від 25.09.2014р., укладеним між банком та ОСОБА_2

Згідно п.4.10. кредитного договору, банк у випадках, передбачених п.2.9. договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів.

Пункти 5.2, 5.3 договору застави визначають, що заставодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем обов'язків, встановлених цим договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судового порядку - за рішення третейського суду, у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як зазначає позивач у позовній заяві, банк скористався своїм правом на звернення стягнення в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису на договорі застави. В порядку примусового виконання виконавчого напису у боржника було вилучено та реалізовано з торгів предмет застави, кошти отримані від реалізації були зараховані на рахунок банку для погашення заборгованості по кредитному договору, проте відповідної суми було недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 31.10.2016р. приватним нотаріусом Львівського МНО Топоровською Н.В. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі з №1453, яким звернуто стягнення на транспортний засіб автомобіль марки GEELY, модель MK, дата випуску 2014, № кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 для задоволення вимог стягувача по кредитному договору №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р. за період з 01.07.2016р. по 11.10.2016р. в розмірі 96 503,40 грн. з яких: заборгованість по кредиту - 90 721,24 грн., заборгованість по відсоткам 5 143,96грн., 638,20 грн. пеня по простроченій заборгованості за період з 12.10.2015р. по 11.10.2016р. та 2 000 грн. витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису(а.с. №74).

За результатами примусового виконання виконавчого напису №1453 від 31.10.2016р. заставне майно 24.04.2017р. було реалізовано, що підтверджується протоколом №252254 проведення електронних торгів (а.с. №75)

07.06.2017р. на рахунок стягувача 3822 було зараховано кошти від реалізації предмета застави в розмірі 68 287,59 грн., що підтверджується меморіальним ордером №32497642 від 07.06.2017р. з призначенням платежу «стягнуто з ОСОБА_1, в/д №1453 від 31.10.2016р., В27/17, к/д №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р. 07.06.2017» (а.с. № 77).

За таких обставин, враховуючи що виконавчий напис не був оскаржений боржником, заставне майно було вилучено у заставодавця для реалізації та в подальшому було реалізовано, суд приходить до висновку, що факти неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та виникнення у кредитора права на дострокове стягнення коштів за договором шляхом звернення стягнення на заставне майно були визнані та погоджені боржником.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25.09.2014р. між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 з ОСОБА_2 був укладений договір поруки №4582.04.02.2329/S-1.

Відповідно п.1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання божником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р.

Згідно п.п.2.6. 4.2. договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель підтверджує, що йому відомі всі умови Кредитного договору.

Згідно до п.п. 4.6, 4.7. договору поруки, договір вступає в діє з моменту його підписання сторонами та припиняється за спливом 3-х річного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом вище, позивач скористався своїм правом на звернення стягнення в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису на договорі застави, та подальшим його пред'явленням до примусового виконання. За рахунок реалізації заставного майна було погашено заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4582.04.02.2329 в розмірі 68 287,59 грн.

Відповідно до п. 3.1.6. договору застави, у випадках, якщо суми від продажу предмета застави, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна заставодавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Як зазначає позивач в позовній заяві, оскільки вирученої від продажу предмета застави суми, було недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, станом на 15.03.2018р. залишок заборгованості становив 33 408,13 грн., з яких: 30 215,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3 192,32 грн. - заборгованість по пені.

При визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню суд керуються наданим позивачем розрахунком (а.с. № 6-8), відповідність якого не спростовувалася відповідачами.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 15.03.2018р. залишок заборгованості за кредитним договором №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р., яку позивач просить стягнути з відповідачів становить 33 408,13 грн., з яких: 30 215,81 грн. -заборгованість по тілу кредиту; 3 192,32 грн. - пеня нарахована за прострочення виконання зобов'язань, яка нарахована позивачем за період з 16.03.2017 р. по 15.03.2018р.

При цьому, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів, суд виходить з наступного.

Згідно з ст.599, ч.1 ст. 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Умови п. 5.1. кредитного договору визначають, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, але не менше 10 грн. за кожний день прострочення.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Надаючи правову оцінку встановленим судом під час розгляду справи обставинам з урахуванням діючих положень законодавства, суд приходить до наступного висновку.

Позивач (кредитор) реалізувавши право на дострокове повернення кредиту шляхом вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, скористався передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України правом дострокового стягнення основного зобов'язання, а отже, змінив строк та порядок його виконання, і наслідком такого рішення кредитора є припинення зобов'язання позичальника щодо виконання грошових зобов'язань в строки та в порядку визначені умовами кредитного договору (повернення суми кредиту щомісячно рівними сумами 2 996 грн. (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування) та випадку порушення відповідного зобов'язання, сплати неустойки (пені).

При цьому, кредитор набув право за прострочення виконання грошового зобов'язання здійснити нарахування передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, а тому позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості по пені, яка нарахована позивачем згідно до п.5.1. кредитного договору, проте за період після зміни строків та порядку виконання основного зобов'язання, слід відмовити.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р. в розмірі 33 408,13 грн. підлягають задоволенню частково, а саме, в частині стягнення з відповідачів залишку заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 215,81коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 593 грн.62 коп. (30 215,81 грн. х 1762грн. : 33 408,13 грн. = 1 593,62 грн.), тобто по 796грн.81коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 553, 554, 591, 599, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №4582.04.02.2329 від 25.09.2014р. в розмірі 30 215 грн.81коп. (тридцять тисяч двісті п'ятнадцять грн. 81 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 593 грн.62 коп., тобто по 796грн.81коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду .

Суддя Ткаченко Н.В.