Справа № 175/1279/18
Провадження № 2/175/412/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Сотник Г.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 62 477,67 грн., що складається з матеріальної шкоди - 5 800 грн., витрат на лікування - 6 677,67 грн., моральної шкоди - 50 000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав суму шкоди завищеною.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ст. 82 ЦПК України).

Причиною спору між сторонами стала відмова ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_1 у добровільному порядку завдану шкоду. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що 27.11.2017 року близько 6 год. 30 хв. вона вийшла з будинку за місцем проживання на роботу. Прямуючи до зупинки вона побачила в рові двох собак, які щось шматували. Собаки побачили її та кинулись в її сторону. Злякавшись, вона зупинилась, а собаки підбігши одразу почали кусати її за руки та ноги, повалили на землю та почали гризти. Вона намагалась відбитись від них сумочкою, але спроби були марні. На її крик прибігли люди з сусіднього будинку та відігнали від неї собак. На місце події була викликана швидка медична допомога та поліція. Позивача було госпіталізовано на кареті медичної допомоги до комунального закладу «Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Дніпропетровська ЦМКЛ» ДОР» із множинними укушеними рваними ранами, що підтверджується записом № 971 в журналі обліку прийому хворих. В ході огляду місцевості, працівники поліції встановили що саме шматували собаки в рові. Це була жінка, яку собаки загризли на смерть. Як зазначила позивач, якби люди не допомогли їй відбитись від собак, то вони загризли б і її.

Судом встановлено, що за фактом нападу на ОСОБА_1, 28.11.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, кримінальному провадженню привласнено номер №0002161.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 05.01.2018 року, 23.12.2017 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме за встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надіслано ОСОБА_1 лист № 45/ЄО-999/330 від 29.01.2018 року в якому зазначається що проведеною перевіркою мого звернення встановлено що власником собак порід німецька вівчарка і метис є ОСОБА_4, відносно якої складено адміністративний протокол за ч.2 ст.154 КУпАП та направлено до Дніпропетровського районного суду для притягнення її до відповідальності.

Постановою по справі №175/337/18 від 27.02.2018 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. з конфіскацією собак: породи німецька вівчарка кличкою - Багіра та породи метис кличкою - Ханна, власником яких є ОСОБА_4

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до Додатку 1 до Порядку і правил обов'язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 року №944 породи собак, власником яких є ОСОБА_4 і які здійснили напад на ОСОБА_1, є джерелом підвищеної небезпеки.

Собаки породи німецька вівчарка кличкою Багіра та метис кличкою Ханна відповідно до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов'язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам відносяться до джерел підвищеної небезпеки, визначених ч. 1 ст. 1187 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив те, що Собаки породи німецька вівчарка кличкою Багіра та метис кличкою Ханна належать відповідачу ОСОБА_4 Не заперечував представник відповідача і того факту, що собаки ОСОБА_4 покусали позивача ОСОБА_1, чим спричинили останній шкоду. Однак, на думку представника відповідача, сума шкоди, вказана позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві занадто завищена.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_4 зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_1

Однак, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1372417 ОСОБА_1 поставлено наступний діагноз: множинні укушені рани, садни обох верхніх та нижніх кінцівок.

Алергічний дерматит з явищем екзематизації, тривожно-депресивний синдром в результаті перенесеної психотравмуючої ситуації.

З 27.11.2017 року до 18.12.2017 року ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровській ШМКЛ» ДОР».

Як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні, в період перебування її на стаціонарному лікуванні, до неї один раз прийшла ОСОБА_4 та повідомила що зв'яжеться з нею, коли її випишуть з лікарні, та відшкодує усі збитки за лікування. Однак понесені збитки не відшкодовувала. Прийшовши зі своїм чоловіком на ринок за покупками, вона побачила ОСОБА_4, яка займалась продажем товарів. На її прохання відшкодувати завдану шкоду, ОСОБА_4 заявила, що збитки відшкодовувати не буде та ніхто її не зобов'яже це робити бо вона ніде не працює, а грошей в неї немає. Така поведінка ОСОБА_4 і стала приводом подання даної позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до наданих суду оригіналів документів (чеків) сума витрат на лікування складають 6 780,47 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості матеріальної шкоди.

Суду не надано доказів на підтвердження суми матеріальної шкоди в розмірі 5 800 грн. (вартість одежи, що знаходилась на ОСОБА_1 в момент, коли її покусали собаки), а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Також не підлягає стягненню з ОСОБА_4 сума у розмірі 100 грн., яка згідно квитанції №10415 від 27.11.2017 року була передана у якості безповоротної фінансової допомоги в Благодійну організацію «Благодійний фонд «Розквіт».

Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України).

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України).

Частиною 1 ст.1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у зв'язку з отриманими травмами в результаті спричинених їх тілесних ушкоджень вона повинна була проходити лікування, у неї погіршився стан здоров'я. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані ОСОБА_1

Однак, керуючись принципами розумності та справедливості, суд критично відноситься до суми, вказаної ОСОБА_1 у позовній заяві, та вважає, що моральна шкода у розмірі 20 000 грн. реально відображає характер, глубину та тривалість душевних, емоційних та моральних страждань, які перенесла ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 необхідно суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Також, з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 276, 1166, 1167, 1168, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) суму матеріальної шкоди у розмірі 6780,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) суму моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь держави (РНОКПП: НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко