Провадження № 2/760/4908/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Алмаза В.В.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про розірвання договору та відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- розірвати договір №005 від 12 січня 2017 року в зв»язку з невиконанням його умов відповідачем;

- стягнути з відповідача завдані цим збитки і моральну шкоду, а саме: 2 000, 89 гр. вартості робіт ; 63 940, 30 гр. збитків від втрати права на реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідно до проекту; 25 000, 00 гр. упущеної вигоди від використання ділянки за цільовим призначенням; 27 132, 06 гр. - 3% неустойки за кожен день прострочення та 10 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 12 січня 2017 року між ним та відповідачем в особі Київської обласної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» був укладений Договір №005 про розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до п. 1 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання виконати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його власність за адресою: Київська область, Броварський район, Світильнянська сільська рада.

Вартість робіт склала 2 000, 89 гр., а строк виконання 175 днів.

12 липня 2017 року відповідач повинен був надати йому розроблений і погоджений проект, який мав відповідати вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

В ході виготовлення проекту відповідачем неодноразово подавалися документи на реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки до Держгеокадастру, однак у реєстрації неодноразово відмовлялося через допущені відповідачем помилки у проекті.

Листом Держгеокадастру від 14 серпня 2017 року №У-251/0/13878/6-17 йому було вказано на недоліки проекту, через які не здійснювалася реєстрація земельної ділянки в земельному кадастрі, в зв»язку з чим земельна ділянка в подальшому була зареєстрована за третіми особами.

Вважає, що відповідач не виконав умови договору, надав неякісну послугу, а в подальшому самоусунувся від вирішення проблем з реєстрацією кадастрового номеру та погодження проекту.

Письмової відповіді на його звернення відповідач не надав, а в усному порядку повідомив, що займатись надалі виконанням договору він не планує.

Такі дії відповідача призвели до прямих та непрямих збитків, а саме до втрати ним права зареєструвати кадастровий номер на виділену ділянку відповідно до складеного проекту.

Вирішити зазначені питання з відповідачем в позасудовому порядку не вдалося.

Таким чином, відповідачем завдано йому збитків у вигляді вартості робіт, збитків від обмеження у реєстрації права власності на земельну ділянку, упущеної вигоди від використання земельної ділянки та неустойки за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, діями відповідача йому завдана моральна шкода, викликана тривалими суперечками з відповідачем, складанням скарг, перевірок документів, подання скарг та позовів, а також відвідувань різних установ та доведення своєї правоти.

Такі дії привели до приниження від чиновників та душевних страждань від кривди.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що 30 квітня 2017 року згідно п.п.2.3.3, 5.3, 5.4 Договору позивачу був переданий розроблений у повному обсязі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та підписано акт виконаних робіт №005 , що повністю відповідає термінам, визначеним в п.4.2. Договору та ст.28 Закону України «Про землеустрій».

Актом виконаних робіт, підписаним сторонами, підтверджено відсутність взаємних претензій та зауважень під час виконання умов договору.

Сторонами не складався двосторонній акт з переліком недоліків та термінами їх усунення, як того вимагає п. 5.4 Договору.

Виходячи з цього, вважає, що саме Акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами, є доказом виконання та передачі робіт за Договором.

Крім того, згідно п. 5.8. Договору підписання акту виконаних робіт замовником є підтвердженням з його боку відсутності претензій до виконавця.

Тобто, дія Договору закінчилася у день підписання акту виконаних робіт, а саме: 30 квітня 2017 року його виконанням.

Виходячи з цього, вважає умови договору виконаним, а претензії позивача в частині вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди безпідставними і просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Судом встановлено, що 12 січня 2017 року між позивачем та Київською обласною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» був укладений договір №005 про розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до п.1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов'язується своїми засобами за рахунок замовника скласти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а замовник - прийняти та оплатити виконанні роботи.

Роботи виконуються по земельній ділянці за адресою: Київська область, Броварський район, Світильнянська сільська рада.

Згідно з п.1.3. Договору результатом робіт, визначених п.1.1. Договору, є розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За умовами п.2.1.6 Договору Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану відповідно до Договору, оглянути її, і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов Договору або інших недоліків, негайно заявити про них Виконавцю.

Згідно п.4.2. Договору кінцевий термін виконання робіт за Договором - не пізніше 175 календарних днів з моменту отримання від Замовника вихідних даних та документів, визначених в п.2.1.1. Договору.

Виконавець має право виконати роботи достроково.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що подання документації на погодження третім особам проводиться замовником і здійснюється за його рахунок. Строк проведення погодження та затвердження документації третіми особами не включається до кінцевого терміну визначеного в п.4.2. даного Договору.

Виконавець не несе відповідальність за відмову в погодженні документації третіми особами, а також за порушення третіми особами строків погодження документації, що можуть призвести до неможливості виконання роботи у термін визначений у п.4.2. даного Договору.

Згідно п.5.3. Договору Виконавець зобов'язується не пізніше 5 (п'яти) календарних днів після настання кінцевого терміну, визначеного п.4.2. Договору ( пю5 урахуванням умов п.5.2.), передати Замовникові результати виконаних робіт та скласти й підписати зі свого боку акт виконаних робіт у 2-х примірниках.

30 квітня 2017 року між сторонами був підписаний Акт виконаних робіт до Договору №005 від 12 січня 2017 року, згідно з яким виконавцем виконані, а замовником були прийняті роботи по зазначеному договору, а саме: складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вартість виконаних робіт становила 2 000, 89 гр.

Згідно з зазначеним Актом сторони не мають взаємних претензій та зауважень щодо виконаних робіт, що підтверджують представники сторін своїми підписами.

В свою чергу, під реквізитами позивача, як замовника, зазначено « передчасно».

/ а.с.3; 40 /

Позивач у судовому засіданні зазначив, що даний Акт був складений та підписаний на вимогу уповноваженої відповідачем особи при укладенні договору, оскільки, з його слів, без його підписання Договір укладатися не буде, і він змушений був його підписати.

Пояснення позивача в цій частині підтверджуються тим, що протягом липня - серпня 2017 року, тобто після підписання даного Акту, проект землеустрою відповідачем передавався до органів реєстрації для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Встановлено також, що заяви про внесення відомостей до державного земельного кадастру передавалися відповідачем до міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області тричі.

Відповідно до рішення про відмову у внесенні відомостей /змін до них/ до Державного земельного кадастру №РВ-017 від 04 липня 2017 року та рішення №РВ-017 про відмову у внесенні відомостей /змін до них/ до Державного земельного кадастру від 12 липня 2017 року у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру було відмовлено у зв'язку з помилкою площі, а рішенням №РВ-017 від 02 серпня 2017 року відмовлено у внесенні відомостей у зв'язку з перетином земельних ділянок.

/ а.с. 4 - 6 /

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є:

юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Статтею 28 Закону передбачено, що розробники документації із землеустрою зобов'язані:

а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою;

б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою;

в) виконувати всі умови договору;

г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 652 ЦК України передбачені підстави для розірвання або зміни договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Згідно цієї норми у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу сторони за рішенням суду за наявності умов, передбачених у ч.2 даної статті, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися.

З укладеного між сторонами договору вбачається, що при його укладенні порядок та підстави його розірвання або зміни сторонами не погоджувалися.

В той же час, кінцевим результатом укладеного договору при укладенні договору було отримання позивачем земельної ділянки у власність відповідно до розробленого відповідачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідача, кінцева мета договору досягнута не була.

В той же час, з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 серпня 2017 року на ім»я позивача вбачається, що рішення про відведення йому земельної ділянки, яка розташована на території Світильнянської сільської ради Броварського р-ну Київської обл. орієнтованим розміром 2.0 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства було прийнято наказом № 10-28280/15-16-сг від 29 грудня 2016 року на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року.

Даним рішенням був задоволений адміністративний позов позивача, яким оскаржувалося рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області, оформлене листом від 20 квітня 2016 року, яким останньому було рекомендовано звернутися повторно та конкретизувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки, оскільки при розгляді поданого позивачем клопотання та графічного матеріалу до нього із зазначенням бажаної до відведення земельної ділянки остання мала розбіжності в частині визначення орієнтовної площі.

Судом встановлено та не спростовувалося сторонами, саме ці обставини були перешкодою для відмови у внесенні відомостей державним реєстратором до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

З точки зору ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що обставини, які потягли за собою невиконання відповідачем умов договору, мали місце не з його вини.

Як встановлено вище, позивач умови укладеного договору виконав, сплатив за умовами договору вартість наданих послуг в розмірі 2 000, 89 гр.

В свою чергу поставлена позивачем мета за умовами договору досягнута не була.

Судом також встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачем був складений, на виконання умов договору тричі подавався до місцевого управління Головного управління Держгеокадастру у Київській області для внесення відомостей до державного земельного кадастру, однак у зв»язку з розбіжностями в частині розмірів та площі земельної ділянки, які не співпадали в електронному документі та описаної геометрії в реєстрації було відмовлено, а в подальшому було з»ясовано, що земельна ділянка зареєстрована за іншою особою.

Враховуючи викладене вище, понесені позивачем витрати, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині розірвання укладеного з відповідачем договору та стягнення на його користь сплаченої при його укладенні суми.

Що стосується решти вимог позивача, суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто, за змістом даної норми закону віднесення понесених особою витрат до збитків можливе за наявності об»єктивного зв»язку між виникненням необхідності понести такі витрати та знищенням/пошкодженням речі внаслідок неправомірної поведінки іншої особи, тобто подія заподіяння шкоди повинна зумовлювати подальше понесення витрат.

В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором.

Зі змісту укладеного між сторонами вбачається, що його Розділом 6 була визначена відповідальність сторін, яким не передбачено такого виду відповідальності виконавця, як відшкодування збитків.

Звертаючись до суду позивач вважає збитками обмеження його в реєстрації права власності на земельну ділянку за проектом з нормативною вартістю 31970.15 гр. х 2,0 га = 63940, 30 гр., а упущеною вигодою невикористання 2,0 га в сільськогосподарських цілях, а саме вирощування пшениці.

При цьому зазначена ним вартість землі 31 970, 15 гр. за 1,0 га є грошовою оцінкою сільськогосподарських земель в Київській обл., визначеною Держгеокадастром, а 25 000, 00 гр. упущеної вигоди - середньою врожайністю пшениці в Україні, яка складає 2.5-3.0 гр./га, ринкова ціна становить 5 000, 00 гр.

В свою чергу 5 000, 00 гр. х 2,5 т./га х 1 га = 12 500, 00 гр., а з врахуванням 50% інвестицій/витрат, чистий дохід з 1 га враховує як 6 250, 00 гр.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Як зазначено вище, проект землеустрою відповідачем був виконаний, причини відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру зазначені в рішеннях.

В той же час, які витрати позивач поніс та мав понести в зв»язку з неможливістю реалізації умов договору, виходячи з його предмету, останній у судовому засіданні не пояснив.

З точки зору закону збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В свою чергу при застосуванні ст. 623 ЦК України необхідно встановити як розмір упущеної вигоди, виходячи з розміру доходу, який би позивач міг реально одержати за звичайних обставин у разі отримання земельної ділянки у власність, так і реально вжиті позивачем заходи для його отримання.

При цьому, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту.

Обов»язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

За правилами ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає, як складові, елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Крім того, як зазначається в ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв»язок між цією шкодою та діями відповідача, в силу ст. ст. 76-77 ЦПК України, покладається на позивача.

Будь-яких доказів, які б відповідали вимогам закону, наявності збитків та упущеної вигоди внаслідок дій відповідача, позивач суду не надав.

При цьому вимоги позивача при зверненні до суду про стягнення упущеної вигоди базуються лише на розрахунках можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки, тобто є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який він міг би отримати за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та її подальшого використання.

Крім того, розробка проекту землеустрою та отримання земельної ділянки у власність не є тотожними поняттями, а тому підстави для висновку про завданні позивачу збитків неотриманням земельної ділянки у власність, виходячи з викладеного вище, відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Завдання моральної шкоди позивач обґрунтовує нормами ст.ст.611, 1209, 1210 ЦК України.

Статті 1209 та 1210 ЦК України регулюють відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт / послуг/ в недоговірних зобов»язаннях.

В свою чергу, глава 51 ЦК України, в тому числі ст.611 ЦК, регулює правові наслідки порушення зобо»язання та відповідальність за його порушення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України « Про захист прав споживачів», а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до п.п.1.1 укладеного між сторонами договору його предметом є обов»язок відповідача скласти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Частина 5 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів» передбачає право на стягнення пені в разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором.

Судом встановлено та не заперечував позивач, проект землеустрою відповідачем був виготовлений.

В той же час, вище суд прийшов до висновку про відсутність вини відповідача в неможливості зареєструвати земельну ділянку з приведенням причин, викладених у листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 серпня 2017 року.

Судом встановлено та не спростовувалося сторонами, саме ці обставини були перешкодою для відмови у внесенні відомостей державним реєстратором до Державного земельного кадастру.

/ а. с. 4 - 7 /

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст.78, 83 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного вище, підстави для задоволення вимог позивача в частині даних вимог відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням розміру задоволених вимог позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 409, 60 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 26, 28 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 6, 22, 23, 525, 526, 549, 610, 611, 623, 627, 628, 629, 651, 653, 1166, 1167, 1209, 1210 ЦК України, ст.ст.1,10 Закону України « Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати Договір № 005 від 12 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Державним підприємством « Центр державного земельного кадастру» в особі Київської обласної філії Державного підприємства « Центр державного земельного кадастру».

Стягнути з Державного підприємства « Центр державного земельного кадастру» / 03151 м. Київ вул. Народного ополчення, 3, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / 2 000, 89 гр.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства « Центр державного земельного кадастру» / 03151 м. Київ вул. Народного ополчення, 3, / 1 409, 60 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 січня 2019 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва