ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 638/17949/14-ц

провадження № 61-15594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Наталія Анатоліївна, ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради, поданою її представником ОСОБА_3 ,на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року, постановлене колегією у складі суддів: Бездітка В. М., Довгаль А. П., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Харківська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та виселення.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , якій на час смерті належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Після її смерті із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся.

У січні 2014 року Харківській міській раді стало відомо, що право власності на вказану квартиру декілька разів переходило до інших осіб на підставі договорів купівлі-продажу, укладених від імені ОСОБА_5 після її смерті.

Оскільки за положеннями статті 1277 ЦК України спадщина, що відкрилась після ОСОБА_5 , підлягає визнанню відумерлою, але через правочини, укладені всупереч вимогам закону, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 , позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н. А., визнати за Харківською міською радою право власності на вказану квартиру та виселити з квартири ОСОБА_4

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2015 року, ухваленим у складі судді Лазюка С. В., позов Харківської міської ради задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н. А., і рішення про державну реєстрацію № 6907183 від 17 жовтня 2013 року. Визнано право власності на квартиру за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради. Виселено ОСОБА_4 із квартири та передано квартиру Харківській міській раді.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правочин щодо спірної квартири, на підставі якого право власності набуто ОСОБА_7 , укладений від імені ОСОБА_5 8 жовтня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С. Д., є нікчемним, тобто недійсним через невідповідність його вимогам закону, тому не потребує визнання його таким судом. У зв`язку з цим усі подальші дії з реалізації спірної квартири суд вважав такими, що вчинені з порушенням положень чинного законодавства. Тому договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений 17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою H. A., також є недійсним. Суд вказав, що на теперішній час територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради протиправно позбавлена права власності на спірну квартиру і таке право підлягає захисту.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі всіх осіб, про права яких вирішив питання, і застосування положень статті 1277 ЦК України до спірних правовідносин вважав передчасним. До того ж встановив факт наявності спадкової справи після ОСОБА_5 і вважав доведеною дату смерті спадкодавця.

У листопаді 2016 року представник Харківської міської ради ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Харківська міська рада зазначає, що апеляційний суд безпідставно не врахував фактичні обставини, які свідчать про те, що за даними висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_5 настала за декілька років до часу її виявлення, тому час смерті особи не співпадає із часом реальної смерті; тобто на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 8 жовтня 2013 року ОСОБА_5 не мала необхідного обсягу дієздатності; суд не взяв до уваги, що посилання на заведену спадкову справу є безпідставним, оскільки ця спадкова справа відкрита щодо іншої особи, яка проживала у Російській Федерації та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; на думку заявника, апеляційний суд у порушення норм процесуального права прийняв до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який участь у розгляді справи не брав.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами і ухвалою цього ж суду від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Судами встановлено, що з 18 листопада 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживала ОСОБА_5 , вказана квартира належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 1998 року, виданого на підставі розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду від 19 червня 1998 року № 25732.

15 жовтня 2013 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , в якому вказана дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також суд встановив, що 8 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С. Д.

ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір

купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю. А.

17 жовтня 2013 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н. А.

Звернувшись з позовом, Харківська міська рада зазначала, що має право на оспорення договору купівлі-продажу квартири з огляду на те, що у неї виникло право на квартиру як на відумерлу спадщину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Харківська міська рада посилалась на те, що у свідоцтві про смерть ОСОБА_5 вказана не дата її смерті, а дата, коли вона була виявлена у квартирі без ознак життя.

При цьому Харківська міська рада посилалась на те, що за висновком

судово-медичної експертизи № 2871-Дм/13 достеменно встановити час та причину смерті ОСОБА_5 неможливо.

Згідно зі статтею 1277 ЦК України в редакції Кодексу, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Тобто за змістом положень статті 16 ЦК України захисту порушених прав передує процес виникнення цих прав.

За змістом положення частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Отже, у випадку обґрунтування позову тим, що у територіальної громади виникло право на відумерлу спадщину, позивач повинен довести, що особі на час смерті належало нерухоме майно, а також те, що із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

У справі апеляційним судом встановлено, що день смерті ОСОБА_5 , встановлений у свідоцтві про смерть, - ІНФОРМАЦІЯ_1; іншої дати смерті у межах даної справи не встановлювалось та до предмета доказування не входило.

У даній справі встановлено, що первинний договір, за яким ОСОБА_5 відчужила квартиру ОСОБА_7 , посвідчено до дати, визначеної днем смерті ОСОБА_5

Тобто, за встановленими фактичними обставинами справи на час смерті спірна квартира ОСОБА_5 не належала.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд правильно зазначив, що не може ґрунтуватись на припущеннях висновок про виникнення у Харківської міської ради права на оспорення договорів

купівлі-продажу квартири через набуття Харківською міською радою права на цю квартиру як на відумерлу спадщину.

Виникнення такого права Харківською міською радою не доведено.

Із відповіді Десятої харківської державної нотаріальної контори апеляційний суд встановив, що із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 за її заповітом звернувся ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 також подав заяву про прийняття спадщини. Крім того, суду першої інстанції було достовірно відомо про всіх учасників правочинів, вчинених щодо спірного майна, однак цих осіб суд до участі у справі не залучив. Рішення суду першої інстанції скасовано, зокрема, і за апеляційною скаргою особи, питання про права якої вирішив суд першої інстанції.

Верховний Суд під час постановлення цього судового рішення звертає увагу на те, що обраний Харківською міською радою порядок захисту прав не відповідає визначеним процедурам судової діяльності з відправлення правосуддя, проте заявник не позбавлений можливості захистити свій правомірний інтерес у спосіб, що не суперечитиме вимогам процесуального законодавства, у тому числі після встановлення та доведення достовірними, належними і допустимими доказами іншої дати відкриття спадщини після ОСОБА_5 , а також обставин неправомірного вибуття квартири з її власності.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновку апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради, подану її представником Пальчонковим Дмитром Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик