Справа № 200/6768/17
Провадження № 2/200/2721/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«09» листопада 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Лопати Н.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера+» про припинення поруки, -
В квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що 03.02.2012 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Сфера+» було укладено кредитний договір № 01-853/Т. 03 лютого 2012 року між позивачем, ТОВ «Сфера+» та ПАТ «Актабанк» було укладено договір поруки, згідно з яким позивач зобовязався перед кредитором відповідати за належне виконання боржником ТОВ «Сфера+» зобовязань, що випливають з вказаного кредитного договору від 03.02.2012 року, а також усіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 904/947/15 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «Сфера+» та ліквідовано юридичну особу ТОВ «Сфера+». Згідно положень ст. 609, 559, 598 ЦК України, порука припиняється у разі припинення основного зобовязання, отже припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки.
З огляду на зазначене, позивач просить суд визнати припиненою поруку ОСОБА_1, яка виникла на підставі договору поруки № 01-853/Т/1 від 03 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «Актабанк», ОСОБА_1 та ТОВ «Сфера+».
Ухвалою суду від 03 липня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера+» про припинення поруки та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02 листопада 2017 року.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття судом провадження у зазначеній справі, дату та час судового засідання, в судові засідання, призначені на 02.11.2017 року, на 19.04.2018 року, не зявився, причину неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року визначено судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера+» про припинення поруки здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 18 травня 2018 року. Встановлено відповідачу 10-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
03 лютого 2012 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Сфера+» було укладено кредитний договір № 01-853/Т, за умовами якого банк надав позичальнику ТОВ «Сфера+» грошові кошти у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 5 827 000,00 грн., а позичальник зобовязався повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 22% річних, з кінцевим строком повернення 02.02.2015 року .
03 лютого 2012 року між ПАТ «Актабанк», ОСОБА_1, ТОВ «Сфера+» було укладено договір поруки № 01-853/Т/1, згідно з яким поручитель ОСОБА_1 зобовязався перед кредитором відповідати за належне виконання боржником ТОВ «Сфера+» зобовязань, що випливають з кредитного договору № 01-853/Т від 03.02.2012 року, а також усіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 904/947/15 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «Сфера+» та ліквідовано юридичну особу ТОВ «Сфера+».
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України).
Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Відповідно до змісту ст.ст.559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.
Термін «порука», застосований законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України, використовується у розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.
Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання.
Таким чином, припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.
Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, в ухвалі від 07.11.2012 року у справі 6-129цс12.
Крім того, суд приймає до уваги позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 25.11.2015р. по справі №6-172цс15: «Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Отже, оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.».
З аналізу правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 25.11.2015 по справі №6-172цс15, вбачається, що можливий варіант, коли забезпечуюче зобовязання, зокрема порука, не припиняється у звязку із припиненням основного зобовязання, повязаного із ліквідацією основного боржника, але виключно у випадку, коли до моменту ліквідації основного боржника, було винесено судове рішення про стягнення заборгованості по основному договору з поручителя і дане рішення набрало законної сили. В такому випадку обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виникає саме з рішення суду.
Тобто правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 25.11.2015 по справі №6-172цс15, в цілому підтверджує правові висновки Верховного Суду України, наведені в постановах від 07.11.2012 по справі №6-129цс12 та від 11.09.2013 по справі №6-52цс13 щодо припинення забезпечуючого зобовязання, зокрема поруки, у звязку з припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням, але за умови якщо до моменту ліквідації юридичної особи боржника по основному зобовязанню, не було винесено судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості по основному договору, яке набрало законної сили.
Також, аналогічні висновки щодо застосування частини першої статті 559, частини першої статті 609 ЦК України були наведені в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-2013 цс16.
У справі, що розглядається, рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості ТОВ «Сфера+» перед ПАТ «Актабанк» відсутнє. Відтак зобовязання ОСОБА_1 перед банком сплатити борг ТОВ «Сфера+» за кредитним договором від 03.02.2012 року є припиненими у звязку з ліквідацією юридичної особи боржника.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
На підставі вищенаведеного суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера+» про припинення поруки задовольнити.
Визнати припиненою поруку ОСОБА_1, яка виникла на підставі договору поруки № 01-853/Т/1 від 03 лютого 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк», ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера+».
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: Е.В. Женеску