ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 642/5741/17

Провадження № 22-ц/818/1287/18

19 грудня 2018 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Дашковської Н.К.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 приміське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року та ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2018 року у складі судді Гримайло А.М. по цивільній справі № 642/5741/17 за позовом ОСОБА_1 до Харківського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що при виході на пенсію в жовтні 2014 року їй було призначено пенсію у розмірі 949 грн. на рівні прожиткового мінімуму встановленого до осіб, які втратили працездатність.

З 01 жовтня 2017 року їй встановлено розмір пенсії в 1373 грн. - на рівні прожиткового мінімуму, який встановлений з 01 грудня 2017 року. До 01 жовтня 2017 року їй виплачувалась пенсія у розмірі 949 грн., незважаючи на те, що за цей час неодноразово збільшувався розмір прожиткового мінімуму.

З 01 вересня 2015 року по 01 травня 2016 року прожитковий мінімум був 1074 гривен, їй недоплачено пенсію у розмірі 125 гривен протягом 8 місяців; з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року -1130 гривен., недоплата складала 181 грн. протягом 8 місяців; з 01 грудня 2016 року по 01 травня 2017 року -1247 гривен, недоплата складала 298 гривен протягом 5 місяців; з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року -1312 гривен, недоплата складала 363 гривні за 5 місяців.

Загальна сума несплачених коштів за період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2017 року складає 5753 грн.

Просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 5753 грн.

Відповідач ОСОБА_2 приміське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області заперечував проти позовних вимог. Позивач жодного разу не зверталась до ПФУ з заявою про перерахунок пенсії та не надала до суду жодних доказів досудового врегулювання спору по даній справі. Підставою для ухвалення рішення про стягнення суми несплаченої пенсії може бути попереднє визнання нормативно-правового акту незаконним та його скасування. Розмір пенсії встановлюється на рівні прожиткового мінімуму для осіб, у яких наявний страховий стаж у розмірі 30 років (для жінок). Позивачка має страхового стажу 24 роки 09 місяців 24 дні, а тому їй пенсія виплачується у пропорційному розмірі набутого стажу, згідно з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України т№ 265 від 26 березня 2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що бездіяльність відповідача щодо недоплати пенсії не була визнана у судовому порядку незаконною та протиправною, рішення, яким зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу, відсутні, а тому підстав для стягнення шкоди не вбачається.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду.

В обґрунтування заяви вказує, що нею подано позов щодо порушення відповідачем відносно неї ч.3 ст. 46 Конституції України та надано докази і пояснення щодо цього порушення, а суд розглядав питання щодо несвоєчасної виплати пенсії, що витікає зі змісту судового рішення.

Суд не розглянув позовну вимогу, за якою позивач надавала докази та пояснення.

Просить суд ухвалити додаткове рішення щодо позовної вимоги, яка стосується порушення відповідачем її права, що гарантоване ч.3 ст. 46 Конституції України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позовна заява розглянута з ухваленням рішення в межах заявлених позовних вимог. Підстави для ухвалення додаткового рішення у справі відсутні.

На судові рішення ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Суд не розглянув позовну вимогу, за якою вона надавала докази та пояснення.

Просить суд ухвалити додаткове рішення щодо позовної вимоги, яка стосується порушення відповідачем її права, що гарантоване ч.3 ст. 46 Конституції України

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 приміське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області просить апеляційну скаргу відхилити та рішення суду залишити без змін.

Підставою для відшкодування шкоди є попереднє визнання нормативно-правового акту незаконним та його скасування, а позивачка з 2015 року взагалі не зверталася до Управління з заявою про здійснення перерахунку пенсії.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційних скарг вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для відшкодування матеріальної шкоди не вбачається.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди позивачка зазначає, що з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2017 року пенсія їй сплачувалась не в повному обсязі, оскільки прожитковий мінімум змінювався, а розмір її пенсії - ні, чим порушено її право, гарантоване ч.3 ст. 46 Конституції України та спричинено матеріальну шкоду.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, доказів протиправності дій УПФУ позивачкою не надано.

Матеріали справи не містять даних щодо оскарження ОСОБА_1 дій щодо нарахування та сплати їй пенсії у нижчому, ніж прожитковий мінімум, розмірі.

Відсутні судові рішення, якими встановлено порушення прав позивачки діями відповідача, в тому числі й гарантованого ч.3 ст. 46 Конституції України щодо забезпечення достатнього життєвого рівня.

Наразі ОСОБА_1 предявлено вимоги лише щодо відшкодування шкоди. Вимог про визнання дій неправомірними не заявлялося.

За таких обставин вважати, щодо винними діями відповідача позивачці спричинено шкоду не можна, а тому позов про відшкодування шкоди зодоволенню не підлягає.

Що стосується ухвали про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для його ухвалення не вбачається.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Згідно ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення з Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області 5753 гривні несплаченої пенсії в період з 11 вересня 2015 по 01 жовтня 2017 року саме як шкоди у звязку з порушенням відповідачем права, гарантованого ч.3 ст. 46 Конституції України.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судом зазначено висновки щодо позовних вимог ОСОБА_1 чітко і зрозуміло.

З заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення вбачається, що вона не погоджується з мотивами ухваленого рішення та нормами закону, які підлягали застосуванню.

Доводам позовної заяви надана оцінка при розгляді справи по суті з посиланням на норми закону, які регулюють спірні правовідносини та з урахуванням доказів, наданих сторонами.

Висновки щодо позовних вимог ОСОБА_1 судом зазначено чітко і зрозуміло.

Підстав для ухвалення додаткового рішення дійсно не вбачається.

Судові рішення ухваленні з дотриманням вимог чинного законодаства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року та ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_3