П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Київ

справа № 759/8520/18

провадження №22-ц/824/4557/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Відділ освіти Селидівської міської ради

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 8 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Селидівської міської ради про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відділу освіти Селидівської міської ради про стягнення заробітної плати.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2015 року по травень 2017 року вона працювала директором Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів, яка знаходиться на території Селидівської виправної колонії № 82.

Наказом начальника відділу освіти Селидівської міської ради № 162 від 4 квітня 2017 року з її заробітної плати утримано 5 473,63 грн. «для відшкодування витрат бюджетних коштів за не проведені навчальні заняття».

Проте, свою згоду на утримання з її заробітної плати суми в розмірі 5473 грн.63 коп. вона надала під примусом начальника відділу освіти, заяву від 29 березня 2017 року, в якій висловила свою згоду, писала під тиском, про що 5 квітня 2017 року письмово повідомила голову Селидівської міської ради.

Утримання коштів мало бути здійснено протягом квітня-листопада 2017 року, але оскільки 4 травня 2017 року вона звільнена з роботи, ця сума була повністю утримана при її звільненні.

Вважає єдиною підставою для можливого утримання коштів із заробітної плати є рішення суду, а його відсутність позбавляє роботодавця на вчинення таких дій.

Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області на її користь заробітну плату в сумі 5 473,63 грн., утриману бухгалтерією відділу освіти Селидівської міської ради в квітні - травні 2017 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відділу освіти Селидівської міської ради про стягнення заробітної плати.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Святошинського районного суду м.Києва скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем копії документів, які не надані в оригіналі або не засвідчені належним чином, не є належними та допустимими доказами, а відсутність трудової книжки, не дає підстав для висновку, що між сторонами існували трудові відносини.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст..95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, саме по собі подання позивачем копій документів, які належним чином не засвідчені, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В той же час наявні в матеріалах справи документи дозволяють зробити єдиний висновок про існування між сторонами трудових правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача незаконно утриману належну їй заробітну плату. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що свою згоду на утримання з її заробітної плати коштів в сумі 5473 грн.63 коп. вона надала під примусом.

Відповідно до ч.1 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

За змістом ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками провадиться за розпорядженням керівника установи шляхом відрахування із заробітної плати працівника, який висловив свою згоду на таке відрахування.

29 березня 2017 року ОСОБА_2 висловила свою згоду на утримання із її заробітної плати грошових коштів в сумі 5473 грн.63 коп., про що написала заяву (а.с.6).

4 квітня 2017 року начальником відділу освіти Селидівської міської ради видано наказ № 162 про утримання із заробітної плати ОСОБА_2 5473 грн.63 коп. для відшкодування витрат бюджетних коштів за не проведені навчальні заняття ( а.с.3-4).

Згідно довідки відділу освіти Селидівської міської ради у квітні - травні 2017 року із заробітної плати ОСОБА_2 було утримано 5473 грн.63 коп. (а.с.5).

Оскільки ОСОБА_2 надала свою згоду на утримання із її заробітної плати грошових коштів в розмірі 5473 грн.63 коп., керівник установи видав відповідний наказ, який неоспорений та не скасований, тому відсутні підстави вважати, що відрахування із заробітної плати позивачки було здійснено незаконно.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заяву про утримання із заробітної плати ОСОБА_2 писала під примусом, представником позивача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Надана позивачем на підтвердження таких обставин копія заяви ОСОБА_2 від 5 квітня 2017 року, адресована Голові Селидівської міської ради, не може бути визнана належним доказом на підтвердження здійснення начальником відділу освіти тиску на позивачку, оскільки копія заяви не містить інформації про її отримання адресатом, а також відсутні результати її розгляду.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, рішення Святошинського районного суду м.Києва підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Але з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 8 жовтня 2018 року - скасувати і прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відділу освіти Селидівської міської ради про стягнення заробітної плати з інших підстав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус