Провадження №2/521/4512/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Шкребтієнко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер 29 лютого 2008 року.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори у передбачений законом строк для прийняття спадщини, однак у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Представники відповідача, Одеської міської ради, в судовому засіданні участі не приймали. Про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, жодних заяв чи клопотань щодо поважності пропуску судового засідання не надавалося.

Третя особа, ОСОБА_2, у ході судового засідання позовну заяву підтримувала та просила задовольнити вимоги Позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини.

Батько позивача ОСОБА_3 помер 29 лютого 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 150476 від 03.06.2008 р., виданим (повторно) Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить ? квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі «Квартира»).

Згідно технічного паспорту, Квартира складається із 2-ох кімнат житловою площею 20,6 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 5,4 кв.м, 2-а кімната 15,2 кв.м; кухні 7,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 3,8 кв.м, коридору 4,0 кв.м, а також мансардних приміщень площею 3,5 кв.м, 19,7 кв.м., 16,8 кв.м відповідно. Загальна площа квартири становить 81,6 кв.м.

За життя ОСОБА_3 не складав заповіту, отже спадкування може бути здійснено виключно за законом.

Позивач є спадкоємцем першої черги, оскільки є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ЖД № 352529, виданим відділом ЗАГС Малиновського РВК м. Одеси.

Бажаючи прийняти спадщину, позивач у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу Пятої одеської нотаріальної державної контори. Відповідно, у Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа № 44844163, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14925898 від 06.06.2008 р.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_4 від 28 серпня 2008 р. за вих. № 2050/2-07 державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

При цьому, 03.12.2018 р. представником позивача додатково була надана суду Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 2018 р., видана державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори (до якої, відповідно до публічної інформації ГТУЮ в Одеські обл., передано незакінчені спадкові справи ліквідованої Пятої одеської державної нотаріальної контори) ОСОБА_6.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка в праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Строк видачі свідоцтва про право на спадщину, визначений ч. 1 ст. 1298 ЦК України, складає шість місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» (3425-12), нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Згідно порядку вчинення нотаріальних дій видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Не подання документів, що необхідні для вчинення нотаріальної дії, у відповідності до ст.49 ЗУ «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

На час звернення позивача за отриманням Свідоцтва про право на спадщину діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004 р. № 20/5 у редакції від 2008 р. (далі - «Інструкція»).

Відповідно до п. 31 Інструкції, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подані відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної ді ї.

Згідно п. 32 Інструкції, нотаріус на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, повинен викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус не пізніш як у триденний строк виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову вказуються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та адреса державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); мотиви, з яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на цивільне процесуальне законодавство.

Отже, відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину була правомірною. При цьому, після смерті спадкодавця отримати правовстановлюючий документ на нерухомість для позивача було не можливо, про що свідчить лист КП «БТІ ОМР» від 06 серпня 2018 р. за № 6940-10/15378 із відмовою надати таку інформацію через те, що вона відноситься до конфіденційної інформації про особу.

Відсутність таких документів позбавляє нотаріуса права видати свідоцтво про право власності на спадкове майно. Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку.

На підставі матеріалів спадкової справи № 312/2008 щодо померлого 29.02.2008 р. ОСОБА_3, отриманих від Пятої одеської державної нотаріальної контори на ухвалу суду про витребування доказів, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.ст. 1269, 1297 ЦК України, позивач у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу Пятої одеської нотаріальної державної контори. Жодні інші особи не зверталися із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини від ОСОБА_3. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем померлого, який прийняв спадщину.

Згідно абз. 39 п. 1 ОСОБА_4 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У ході судового провадження право власності спадкодавця на ? квартири було підтверджено наданими третьою особою, ОСОБА_2 (яка є власницею іншої половини квартири) документами: Свідоцтвом про право власності на житло б/н від 26 липня 2000 р., виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 3-15824.

Вищевказане Свідоцтво про право власності на житло було видано на підставі Розпорядження органу приватизації від 26 липня 2000 р. за № 151358, оригінал якого оглядався у судовому засіданні та копія якого приєднана до матеріалів справи.

Відповідно до п. 1.6. (діючої на час приватизації Квартири) Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності,

На виконання вимог цієї Інструкції, право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на зазначену квартиру було зареєстровано Комунальним Підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (КП «ОМБТІ і РОН») 28.08.2000 р., що підтверджується штампом на свідоцтві про право власності.

Згідно технічного паспорту, Квартира складається із 2-ох кімнат житловою площею 20,6 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 5,4 кв.м, 2-а кімната 15,2 кв.м; кухні 7,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 3,8 кв.м, коридору 4,0 кв.м, а також мансардних приміщень площею 3,5 кв.м, 19,7 кв.м., 16,8 кв.м відповідно. Загальна площа квартири становить 81,6 кв.м.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно до абз. 24 п. 3.3. Листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обовязків цивільного характеру.

Виходячи із правил ч.1. ст.6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невідємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду.

Згідно з ч.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 18, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Пленумом ВСУ Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) до Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2), про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №5а в будинку №5 по вулиці Чернишевського в м. Одесі в порядку спадкування.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області.

Головуючий