Апеляційне провадження №22-ц/824/3734/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

22 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30.00% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 21 листопада 2017 року загальна сума заборгованості становила 13859,01 гривень, з яких: відсотки за користування кредитом - 7376,34 грн., пеня - 6524,53 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна складова) - 636,14 грн. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні з відповідача на користь банку суми заборгованості, вважає, що позовні вимоги були належним чином доведені, в описка в резолютивній частині позовної заяви не може слугувати підставою для відмови у задоволенні усіх вимог.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості є необґрунтований, не відповідає загальній сумі її складових, будь якого обґрунтування даних розбіжностей позовна заява та матеріали справи не містять. На численні виклики до суду представник позивача не з'являвся, вказаних розбіжностей не усунув, у зв'язку з чим за висновками суду не було належним чином доведено розмір заборгованості за кредитом, що й стало підставою для відмови у задоволенні позову.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитися не може.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої позовні вимоги банк обґрунтовував насамперед тим, що відповідно до укладеного між сторонами у вигляді анкети-заяви договору кредиту банк видав кредит відповідачу, а остання ухилилася від його повернення та сплати платежів за користування кредитними коштами. Зважаючи на таку позицію банку та враховуючи вищевказані положення процесуального закону позивач насамперед мав би представити до суду докази самого видачі кредиту, або ж, як у даному випадку, докази факту видачі відповідачу платіжного інструменту (банківської карти), за допомогою якої відповідач отримала такі кредитні кошти. В той же час вказана вимога виконана не була.

На підтвердження своїх посилань щодо укладення між сторонами кредитного договору та фактичної видачі відповідачу кредитних коштів шляхом видачі кредитної картки позивач надав лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку відповідач заповнила та підписала 22 грудня 2011 року. При цьому жодного доказу фактичної видачі кредитної картки та передачі її відповідачу, як про те стверджував позивач, до суду представлено не було, оскільки вищезазначена анкета-заява таких відомостей не містить, являючись за своєю суттю та змістом лише офертою на укладення між сторонами кредитного договору без підтвердження даних щодо її прийняття банківською установою та видачі кредиту.

Жодного іншого належного доказу на підтвердження посилань щодо видачі відповідачу кредитних коштів та/або банківської кредитної картки до суду представлено не було. Не є такими доказами й розрахунок заборгованості за кредитом, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «універсальна», які банк самостійно виготовив та надав до суду, оскільки такі документи не підписані відповідачем або іншою уповноваженою особою. За таких умов наведені твердження позивача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення саме через недоведеність факту видачі кредиту шляхом емісії та передачі відповідачу банківської карти, а не у зв'язку з розбіжностям в розрахунку суми заборгованості, як про те зазначив суд першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову змінити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько