Справа № 604/839/18
Провадження № 2/604/364/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Підволочиськ в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Підволочиської РДА Тернопільської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до неповнолітньої ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу № 1143 від 04 червня 1993 року є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з нею за зазначеною адресою зареєстрована внучка ОСОБА_2, 2001 р.н., яка понад один рік, а саме після розлучення батьків, проживає разом з своєю матір'ю в м. Керч АР Крим. Оскільки реєстрація ОСОБА_2 у належній їй квартирі створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 04 вересня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Підволочиського районного суду від 17 жовтня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - залучено службу у справах дітей Підволочиської РДА.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день слухання справи в суді, причини її неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Підволочиської РДА Тернопільської області, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 червня 1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 06 серпня 1993 року - 19/50 частин житлового будинку з надвірними побудовами № 13 по вул.. Д.Галицького в м. Скалат - зареєстрований за ОСОБА_1

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З довідки виконкому Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області від 19 лютого 2018 року №1911, та будинкової книги прописки громадян вбачається, що до складу сім'ї ОСОБА_1, 1956 р.н., яка проживає в АДРЕСА_1, входять: внучка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження НОМЕР_1

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, посвідчених Скалатською міською радою від 18 лютого 2018 року № 1898, 23 червня 2018 року № 1762, 18 липня 2018 року № 375 , 22 серпня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4., яка зареєстрована разом із бабусею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, за місцем реєстрації не проживає з березня 2012 року, виїхала разом із матір'ю ОСОБА_3 в м. Керч.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Частина 4 ст. 3 СК України передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що між сторонами по справі наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї.

Отже, у даному випадку суд вважає що відповідач, яка є членами сім'ї позивача, не проживає за адресою: АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин.

Ч. 3 ст. 160 СК кореспондує ч. 2 ст. 313 ЦК, згідно якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4, а отже на час розгляду справи досягла чотирнадцяти років.

Частина 2 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З висновку органу опіки та піклування Підволочиської РДА №02-1164/01-01-17 від 01.11.2018 року убачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу за № 1143 від 04 червня 1993 року, більше п'яти років разом із матір'ю в даному житловому будинку не проживають, на праві власності житла, майна немає, а відтак визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 - визнано недоцільним та таким, що суперечить інтересам неповнолітньої.

На підставі ст. 19 СК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Так, в наявному у матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Підволочиської РДА №02-1164/01-01-17 від 01.11.2018 року відсутні будь-які обґрунтування порушення прав неповнолітньої, натомість міститься лише посилання про те, що визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням буде суперечити її інтересам, а також констатується факт того, що вона разом з мітір'ю понад п'ять років не проживає за вказаною адресою. Жодних мотивів та підтверджень порушення її прав немає. Також у висновку відсутні посилання на нормативно-правові акти, які б в даному конкретному випадку стверджували про невідповідність інтересам дитини, а тому суд вважає його необґрунтованим та формальним.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_2, такою, що втратила право користування спірним будинком не суперечить вимогам закону.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч. 1 ст. 9, ст. 41 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 13, 15, 76, 77-82, 209, 258, 263-265, 273, 280-282 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, зареєстрованої АДРЕСА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Підволочиської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків