ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 554/1167/16-ц

провадження № 61-14997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна», Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року і додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року, ухвалені колегією у складі суддів: Абрамова П. С., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна»), Приватного акціонерного товариство «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова Група «ТАС»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про відшкодування майнової і моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 вересня 2014 року на перехресті вул. Фрунзе, вул. Київське шосе і вул. Харківське шосе у м. Полтаві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Skoda Octavia A-5, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля марки Volvo XC-60, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, його автомобіля марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_3, та автобуса марки Рута 20, номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_9

Автомобіль під керуванням ОСОБА_5 допустив зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_6, після чого цей автомобіль зіткнувся з його автомобілем і призвів до зіткнення з автобусом марки Рута 20.

Позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_3, зазнав механічних пошкоджень; вартість майнової шкоди згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження складає 2 585,21 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на дату події еквівалентно 33 372 гривень.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000547, проте про підозру у цьому кримінальному провадженні будь-якій особі не повідомлено.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 - ПрАТ «Страхова Група «ТАС».

За таких обставин просив стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» і ПрАТ «Страхова Група «ТАС» у відшкодування майнової шкоди 69 851,85 гривень, що є еквівалентом 2 585,21 доларів США станом на дату подання позову, у відшкодування витрат на лікування - 2 113,80 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 30 000 гривень і у відшкодування судових втрат - 7 919,66 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2017 року, ухваленим у складі судді Шевської О. І., Білоконю С. С. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи особа, винна у дорожньо-транспортній пригоді, не встановлена, тому немає правових підстав для покладення відповідальності за завдану позивачу майнову і моральну шкоду на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та страховиків їх цивільно-правової відповідальності. Також суд дійшов висновку, що автомобіль марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_3, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фізично знищений, тому відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, даних про розміри якої позивач не надав.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 23 травня 2017 року, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 33 372 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 3 000 гривень і у відшкодування судових витрат 3 771,26 гривень, всього 40 143,26 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат на лікування 1 180 гривень та ухвалено, що з урахуванням рішення від 11 травня 2017 року усього з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стягнено 41 323,26 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції керувався частиною другою статті 1188 ЦК України, зазначаючи, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 спільними діями завдали шкоди автомобілю марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_3, проте встановити ступінь участі кожного із них у заподіянні шкоди неможливо, тому відшкодування шкоди покладається на ОСОБА_6 як на особу, чий транспортний засіб безпосередньо контактував із транспортним засобом позивача. Суд також дійшов висновку про відшкодування завданих ОСОБА_4 збитків у розмірі, визначеному висновком автотоварознавчого дослідження у національній валюті, так як чинним законодавством не передбачено збільшення майнового відшкодування у зв'язку зі зміною курсу валют.

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року і додаткове рішення цього суду від 23 травня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Октябрський районний суд м. Полтави від 14 лютого 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що згідно з висновками експертів-автотехніків не встановлений причинно-наслідковий зв'язок між його діями і дорожньо-транспортною пригодою, тому суд апеляційної інстанції помилково поклав на нього відповідальність за завдану позивачу майнову і моральну шкоду та витрати на лікування, оскільки його вина у цій події не підтверджена.

На думку заявника, частина друга статті 1188 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона регулює випадки, коли шкоду завдано особам, які не є учасниками дорожнього руху. ОСОБА_4 є володільцем і користувачем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, тому є учасником дорожнього руху і завдана йому шкода відшкодовується за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 1188 ЦК України, а саме винною особою.

Посилався на те, що шкода позивачу завдана унаслідок його спільних із ОСОБА_5 дій, тому у будь-якому випадку підлягає відшкодуванню ними спільно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і зупинено виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року та додаткового рішення цього суду від 23 травня 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26 вересня 2014 року у м. Полтаві на перехресті вул. Фрунзе з вул. Київське шосе автомобіль марки Skoda Octavia A-5, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5, рухаючись по вул. Фрунзе і виконуючи маневр лівого повороту на вул. Київське шосе у напрямку вул. Грушевського заткнувся з автомобілем Volvo XC-60, номерний знак НОМЕР_2, що рухався по вул. Фрунзе у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_6

Після цього автомобіль Volvo XC-60, номерний знак НОМЕР_2,зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-2109, який знаходився у нерухомому стані перед перехрестям вул. Київське шосе з вул. Фрунзе на вимогу червоного сигналу світлофору. Після зіткнення цих транспортних засобів автомобіль марки ВАЗ-2109 зіткнувся з автобусом марки Рута, який зупинився у сусідній смузі. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки ВАЗ-2109 керував ОСОБА_4, а автобусом марки Рута - ОСОБА_9

Власником автомобіля марки Volvo XC-60, номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_8, а автомобіля марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_3, - ОСОБА_7

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Skoda Octavia A-5, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_5 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», а водія автомобіля марки Volvo XC-60, номерний знак НОМЕР_2, - ПрАТ «Страхова Група «ТАС».

За фактом дорожньо-транспортної пригоди здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000547, яке на час розгляду цієї справи на закінчене і триває; винна у вказаній дорожньо-транспортній пригоді особа у кримінальному провадженні на цій стадії не встановлена.

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вину у дорожньо-транспортній пригоді заперечують.

Оцінивши висновки судових автотехнінчих експертиз, проведених у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції встановив, що вони містять протилежні висновки щодо порушення Правил дорожнього руху водіями ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_3, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору становить 33 372 гривень, що еквівалентно за встановленим НБУ станом на 26 вересня 2014 року офіційним курсом гривні до долара США 2 585,21 доларів США. Також експертом встановлено, що проводити відновлювальний ремонт автомобіля економічно недоцільно, так як він фізично знищений. Вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу перевищує вартість автомобіля на час дорожньо-транспортної пригоди, тому експерт визначив вартість матеріального збитку за ціною, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження, - 33 372,00 гривень.

Також апеляційним судом встановлено, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_4 завдано тілесних ушкоджень (закритий перелом ХІ ребра зліва, забій лівого кульшового суглобу), що зумовило понесення ним витрат на лікування на суму 1 180 гривень, підтверджених документально.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, осіб, винних у дорожньо-транспортній пригоді, не встановлено, тому немає правових підстав для покладення відповідальності за завдану ОСОБА_4 майнову і моральну шкоду на ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 або страховиків їх цивільно-правової відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і частково задовольняючи позов, виходив з того, що, розглядаючи справу про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, суд може встановити осіб, винних у завданні шкоди. Оскільки шкода позивачу завдана безпосередньо ОСОБА_6, з автомобілем якого відбулося зіткнення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про покладення на нього обов'язку з відшкодування шкоди у порядку частини другої статті 1188 ЦК України - незалежно від вини. Розмір відшкодування майнової шкоди суд визначив відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, наданого позивачем.

Проте такі висновки судів першої і апеляційної інстанцій є передчасними.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначений у статтях 1187, 1188 ЦК України.

Стаття 1188 ЦК України визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У частині другій цієї статті встановлено, що у разі завдання шкоди іншим особам внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За загальним правилом, закріпленим у статті 451 ЦК України, у разі неподільності предмета зобов'язання виникає солідарний обов'язок.

Таким чином, виходячи з положень статті 1188 ЦК України у взаємозв'язку зі статтею 451 ЦК України, особи, які спільно завдали шкоди і визначити їх ступінь участі у завданні шкоди неможливо, є солідарними боржниками перед потерпілою особою.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши правильного висновку про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 1188 ЦК України, неправильно витлумачив її зміст та дійшов помилкового висновку про можливість покладення відповідальності за завдану позивачу шкоду лише на одну із осіб, спільними діями яких завдано шкоду, - ОСОБА_6

Проте не можна залишити в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Аналіз положень статті 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що особа є такою, що здійснює діяльність, пов'язану з використанням джерела підвищеної небезпеки, якщо у момент завдання шкоди вона використовує (експлуатує) такий об'єкт за призначенням.

Судами встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ВАЗ-2109 під керуванням позивача знаходився у нерухомому стані перед перехрестям вул. Київське шосе з вул. Фрунзе у м. Полтаві на вимогу червоного сигналу світлофору, тобто діяльність з використання транспортного засобу безпосередньо у цей момент позивач не здійснював.

Встановивши таку обставину, суд першої інстанції не врахував положень статті 1187 ЦК України і не встановив, чи мав ОСОБА_4 у момент дорожньо-транспортної пригоди статус особи, діяльність якої пов'язана з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, у зв'язку з чим неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 1188 ЦК України.

При відсутності у особи статусу такої, що здійснює діяльність, пов'язану з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, завдана їй шкода відшкодовується за правилом, встановленим у частині другій статті 1188 ЦК України, згідно з якою особи, які експлуатують джерело підвищеної небезпеки і спільно завдали шкоди іншим особам, зобов'язані відшкодувати таку шкоду незалежно від їхньої вини.

Суд першої інстанції зазначене не урахував, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Порядок визначення розміру відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, визначений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 30 цього Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо визначені оцінювачем або експертом відповідно до законодавства витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суди першої і апеляційної інстанцій встановили, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року автомобіль ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_3, фізично знищений і його ремонт є економічно недоцільним, тому експерт визначив вартість завданого власнику цього транспортного засобу матеріального збитку у розмірі, який дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження, - 33 372,00 гривень.

У матеріалах справи відсутні дані щодо вартості автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_3, після дорожнього-транспортної пригоди. Різницю між вартістю транспортного засобу до та після події, що є обов'язковим для правильного застосування статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судами першої і апеляційної інстанцій не встановлено.

Суд першої інстанції при вирішенні справи не визначив розмір відшкодування, на яке ОСОБА_4 має право згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежившись посланням на відсутність правових підстав для його стягнення.

Суд апеляційної інстанції допущені судом першої інстанції порушення не усунув, зміст висновку автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року належним чином не дослідив, у зв'язку з чим неправильно застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і помилково визначив розмір належного до стягнення відшкодування як ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, - 33 372,00 гривень, що суперечить цьому Закону.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки, так як на стадії касаційного перегляду справи не може встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, зокрема, щодо розміру відшкодування завданої знищенням автомобіля шкоди, який становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, подані сторонами докази, зокрема, висновок автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року, належним чином не дослідили і не врахували, що автомобіль ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_3, є фізично знищеним, а касаційний суд процесуальної можливості усунути такі недоліки не має, ухвалені судами першої і апеляційної інстанцій судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, дослідити висновок автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року і визначити правильну методику розрахунку відшкодування завданої позивачу шкоди, встановити різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди та, врахувавши спільність зобов'язання інших учасників дорожньо-транспортної пригоди щодо відшкодування завданої ОСОБА_4 шкоди, ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити.

Рішення Октябрський районний суд м. Полтави від 14 лютого 2017 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року і додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик