П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2018 року місто Київ

справа № 756/13292/15-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/1319/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря Коцюрби Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Шевчука А.В. від 30 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 1 вересня 2005 року йому на праві власності належить нежитловий будинок-торгівельний павільйон загальною площею 41,20 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

20 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АЛЛО" було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 07, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування на строк з 1 квітня 2014 року по 28 лютого 2017 року нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2

16 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АЛЛО" укладено додаткову угоду до договору оренди № 07 від 20 березня 2014 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про припинення договору оренди з 16 вересня 2015 року у зв'язку з демонтажем орендованого нежитлового приміщення на підставі листа № 064-8274 від 19 серпня 2015 року Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища.

16 вересня 2015 року КП "Київблагоустрій" за дорученням № 286/08-15 від 19 серпня 2015 року Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були вчинені дії по демонтажу належного

ОСОБА_1 приміщення, а саме: пошкоджено облицювання будівлі, зняті двері та вікна.

Посилаючись на те, що дії по демонтажу були незаконними, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16 вересня 2016 року, просив суд солідарно стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 1 091 228 грн. 05 коп., яка складається з: вартості робіт по відновленню попереднього стану будівлі у розмірі 92 588 грн. 69 коп., витрат пов'язаних з охороною об'єкта у розмірі 85 806 грн. 40 коп., збитків понесених внаслідок припинення дії договору оренди у розмірі 27 450 грн. 01 коп., упущеної вигоди у розмірі 885 382 грн. 95 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з КП "Київблагоустрій" та Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 92 588 грн. 69 коп. в рахунок компенсації заподіяних збитків для відновлення пошкодженого об'єкта нерухомого майна, 79 693 грн. збитків понесених у зв'язку з необхідністю охорони об'єкта, 27 450 грн. збитків заподіяних припиненням дії договору оренди та 885 382 грн. 95 коп. не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок вимушеного розірвання договору оренди. Стягнуто з КП "Київблагоустрій" та Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 по 3 445 грн. в рахунок сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі КП "Київблагоустрій", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що дії по демонтажу проводяться Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), при цьому комунальне підприємство лише забезпечує його матеріально-технічною базою, а отже є неналежним відповідачем у даній справі; суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження майнової шкоди, відсутній причино-наслідковий зв'язок між діями підприємства та понесеними витратами позивача; договір оренди нежитлового приміщення був розірваний на підставі згоди сторін, а тому упущена вигода відшкодуванню не підлягає.

Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) також не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що припис про демонтаж будівлі було прийнято на законних підставах, а тому майнова шкода відшкодуванню не підлягає; департамент не є належним відповідачем у даній справі; позивачем не підтверджено належними доказами розмір понесених збитків та упущеної вигоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що розмір завдання позивачу майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачів підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Представник КП "Київблагоустрій" - СтецинаІ.В., представник Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - ТіхоноваІ.С. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 1 вересня 2005 року на праві власності належить нежитловий будинок-торгівельний павільйон загальною площею 41,20 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

20 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АЛЛО" було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 07, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування на строк з 1 квітня 2014 року по 28 лютого 2017 року нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору орендна плата за повний місяць оренди з 1 квітня по 30 червня 2014 року становить за всю площу 14 000 грн. у тому числі ПДФО 17%. Орендна плата за повний місяць оренди з 1 липня 2014 року обчислюється за формулою Оmек=2500 х Кmек, де Оmек - орендна плата за поточний місяць, а Кmек - офіційний курс НБУ долара США до гривні, перший платіж за цим договором сплачується в момент підписання договору та складає 38 794 грн. 50 коп., у т.ч. ПДФО 17%. Ця сума є орендою платою за перший (14 000 грн.) та останній місяць оренди (24 794 грн. 50 коп.).

16 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АЛЛО" укладено додаткову угоду № 07 до договору оренди від 20 березня 2014 року.

За умовами додаткової угоди сторони дійшли згоди щодо припинення строку дії договору оренди з 16 вересня 2015 року у зв'язку з демонтажем орендованого нежитлового приміщення на підставі листа № 064-8274 від 19 серпня 2015 року Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища (Доручення № 286/08-15), що призвело до неможливості використання приміщення за призначенням відповідно до умов договору.

При цьому, згідно п. п. 2, 3 додаткової угоди, орендодавець зобов'язався у строк до 15 жовтня 2015 року повернути орендарю сплачені останнім грошові кошти на підставі п. 3.1. договору у розмірі 20 579 грн. 43 коп., як орендну плату за останній місяць користування приміщенням, які не були використані у процесі оренди. Також орендодавець зобов'язався у строк до 15 жовтня 2015 року повернути орендарю грошові кошти у розмірі 6 870 грн. 58 коп., які були сплачені орендарем як орендна плата за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року.

Зазначені кошти були повернуті ОСОБА_1 21 грудня 2015 року.

16 вересня 2015 року КП "Київблагоустрій" за дорученням № 286/08-15 від 19 серпня 2015 року Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були вчинені дії по демонтажу належного ОСОБА_1 приміщення, а саме: пошкоджено облицювання будівлі, зняті двері та вікна.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року, визнано протиправним та скасовано припис Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1503537 від 5 травня 2015 року; визнано протиправним та скасовано доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 286/08-15 від 19 серпня 2015 року в частині нежитлового будинку, який належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визнано протиправними дії комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по демонтажу та знесенню вказаного нежитлового будинку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено розмір майнової шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідачів і завданою шкодою, а відповідачі не довели відсутність своєї вини у завданні цієї шкоди.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Положенням ч. 1 ст. 319 ЦК України декларовано право власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, зокрема, шляхом відшкодування збитків або іншим способом відшкодування майнової шкоди.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналізуючи зміст наведеної норми можна зробити висновок, що зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

При цьому, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року № 8 передбачено, що за змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним

законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до п. п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року, встановлено протиправність дій відповідачів по демонтажу належного ОСОБА_1 приміщення, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для повторного встановлення зазначених обставин, а отже доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, з метою проведення відновлювального ремонту пошкодженого приміщення, 28 вересня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "ХІЛ КОНСТРАКШН" укладено договір підряду № 2 бд/15.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 2.1 та 3.2.1 договору підряду замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 41,20 кв.м. у відповідності з локальним кошторисом. Сторони домовились, що складена підрядником і підтверджена замовником договірна ціна є невід'ємною частиною договору. Замовник зобов'язаний оплатити 100% вартості робіт згідно акту виконаних робіт. Відповідно до форми № 9 "Договірна ціна", що є додатком до договору підряду, вартість відновлення зазначеної будівлі складає 92 588 грн. 69 коп. в тому числі податок на додану вартість 20% -15 431 грн. 45 коп.

Вартість відновлювально-будівельних робіт також підтверджується довідкою про вартість робіт та витрати від 29 вересня 2016 року, актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт по об'єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 із сумою у розмірі 102 938 грн. 33 коп.

Відповідачами не надано доказів спростування зазначеного розрахунку відновлювального ремонту, а тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення вимог позивача про відшкодування майнової шкоди, яка полягає у проведенні відновлювального ремонту належної йому нежитлової будівлі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди декількома особами, обов'язковими умовами є наявність спільного наміру та заподіяння шкоди внаслідок спільності дій.

В даному випадку відповідачі своїми діями завдали позивачу майнову шкоду, однак, враховуючи, що протиправність дій Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) полягає у видачі доручення на демонтаж нежитлової будівлі, а протиправність дій КП "Київблагоустрій" - у безпосередніх діях по її демонтажу, не можна вважати, що шкода неподільна і завдана спільними діями, а тому вартість відновлювального ремонту підлягає відшкодуванню в рівних частинах.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення витрат, пов'язаних з охороною об'єкта у розмірі 85 806 грн. 40 коп., понесених внаслідок неправомірного демонтажу зовнішнього оздоблення є необґрунтованими, оскільки часткове пошкодження належної позивачу нежитлової будівлі не можна вважати безумовною підставою для цілодобової її охорони спеціалізованими підрозділами. Такі витрати позивач поніс з власної ініціативи, і у своїй сукупності зазначені дії не були спрямовані на відновлення його порушених майнових прав.

Вимоги ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди у зв'язку з розірванням договору оренди приміщення з ТОВ "АЛЛО" також не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов'язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до п. 6 договору оренди нежитлового приміщення № 07, який було укладено між ТОВ "АЛЛО" та ОСОБА_1 20 березня 2014 року, сторони погодили, що цей договір припиняється з закінченням строку, на який він укладений. При цьому,

сторони домовились, що вони мають право припинити договір за взаємною згодою, попередивши іншу у письмовому вигляді.

Як убачається з додаткової угоди від 16 вересня 2015 року до договору оренди, сторони добровільно припинили договір оренди та домовились про розрахунки щодо невиконаних зобов'язань.

Ураховуючи той факт, що договір оренди був припинений за взаємною згодою, колегія суддів не знаходить підстав для відшкодування упущеної вигоди, оскільки в такому випадку неотримання позивачем прибутку не ставиться у пряму залежність від дій відповідачів.

Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів, однією з необхідних умов є наявність певних заходів, що вживались кредитором для їх одержання.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд не вбачає у діях позивача вжиття заходів щодо недопущення втрати (мінімізації) прибутку.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ "АЛЛО" був розірваний сторонами за взаємною згодою, а не на вимогу орендаря внаслідок протиправних дій відповідачів, та помилково стягнув на користь позивача збитки, заподіяні внаслідок припинення договору, у розмірі 27 450 грн. та упущену вигоди у розмірі 885 382 грн. 95 коп.

Також судом не було надано мотивування усім доводам відповідачів у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору по 292 грн. 13 коп. з кожного.

Таким чином апеляційні скарги КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольняються частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31 корп. 2) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) майнову шкоду в розмірі 46 294 грн. 34 коп.

Стягнути з Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: 04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 21) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) майнову шкоду в розмірі 46 294 грн. 34 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31 корп. 2) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 292 грн. 13 коп.

Стягнути з Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: 04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 21) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 292 грн. 13 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова