Провадження №2/521/1106/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Артоєвича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 Артоєвича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду ОСОБА_2 посилався на ті обставини, що він є власником квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській в місті Одесі.

Проте, не зважаючи на перехід майнових прав на обєкт нерухомого майна, вказана квартира не звільнена та використовуються попереднім власником та членами її сімї.

У звязку із неможливістю позасудового врегулювання спору та відмовою добровільно звільнити зайняті приміщення, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській у місті Одесі та виселити вказаних осіб з вказаної квартири.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не скористались правом подачі відзиву на позовну заяву, однак сторона відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_2 та представник особи у відкрите судове засідання не зявились, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відкрите судове засідання не зявились, але від представника особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, під реєстровим №449, ОСОБА_2 є власником квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській в місті Одесі.

Майнові права набувача належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг від 13 квітня 2017 року.

Як свідчить сторона ОСОБА_2, вказана квартира зайнята ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і використовуються на власний розсуд.

Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. рішення у справі «Броніовський проти ОСОБА_6» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98).

Відтак, суд погоджується, що правова позиція відповідачів свідчить про невизнання майнових прав ОСОБА_2 на відповідні приміщення, у звязку з чим право власності особи підлягає захисту.

Суд установив, що зазначений вище договір купівлі-продажу від 13 квітня 2017 року, укладався ОСОБА_7, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, як іпотекодержателем спірної квартири на підставі іпотечного договору від 04 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Як випливає з пункту 6.7 договору, сторони погодили можливість задоволення вимог шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Дійсність даного договору іпотеки була предметом судового розгляду. Але згідно з рішенням Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 14 грудня 2017 року в цивільній справі №521/4743/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним, третя особа ОСОБА_2 у задоволенні заявлених вимог було відмовлено.

Судом не встановлено порушень вимог закону при укладенні та виконанні договору. Рішення суду набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселити осіб зі спірної квартири. При цьому з огляду на висновок суду про відсутність у відповідачів майнових прав на відповідні жилі приміщення та виселення осіб, відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири.

Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із задоволенням позову, суд покладає судові витрати в рівних частках на ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та стягує з відповідачів на користь ОСОБА_2 судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 Артоєвича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Виселити ОСОБА_3 з квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Виселити ОСОБА_4 з квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Виселити ОСОБА_5 з квартири №11 у корпусі №2 у будинку №46 по вулиці Бугаївській у місті Одесі.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 Артоєвича суму оплаченого судового збору у розмірі 640,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області або через Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення: 16 листопада 2018 року.

Повні відомості про учасників справи згідно зі ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 Артоєвич 65000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3 65000, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_4 65000, АДРЕСА_2, інші відомості не відомі.

Відповідач: ОСОБА_5 65000, АДРЕСА_2, інші відомості не відомі.

Суддя: І.В. Плавич