Справа № 241/1155/17
Провадженя№ 2/266/906/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суду м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Циганкової М.М., розглянувши позовну заяву Маріупольської місцевої прокуратури №1 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області,ОСОБА_1, треті особи Відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, Національний природний парк «Меотида» про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,
Маріупольська місцева прокуратура №1 (далі- Позивач) звернулася до суду, в інтересах держави до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_1, треті особи відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, Національний природний парк «Меотида», Державне підприємство «Приазовське лісове господарство» з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за наступних підстав.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури предявляють позов в інтересах держави, оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями.
Підставою для представництва інтересів держави в особі Держгеокадастру в суді є та обставина, що в результаті противоправного прийняття вищевказаного рішення та видачі на його підставі державного акту порушено право власності держави на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного їх використання та відтворення.
Про наявність порушення інтересів держави та підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді позивачу стало відомо 23.02.2017 після надходження інформації з Мангушського відділу Держгеокадастру про порушення Мелекінською сільською радою Мангушського району Донецької області вимог земельного та водного законодавства, внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведенням слідчих та інших дій, зокрема після встановлення порушень за результатами проведення перевірки уповноваженого на це державою органом. Тому установлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку пропущено з поважних причин. Просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його.
Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури №1 в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник Мелекінської сільської ради ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, в заяві на адресу суду, в якій позовні вимоги не визнала та просила суд в їх задоволенні відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день слухання справи було повідомлено не належним чином.
Представник 3 особи Національного природного парку «Меотида» ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представник 3-ої особи: відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, у судове засідання не зявився, про день слухання справи було повідомлено належним чином.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що є в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
29.12.2009 року, рішенням Мелекінської сільської ради № 5/32-2021 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі її у власність», ОСОБА_2 було затверджено проект відведення земельної ділянки та передачу її у власність площею 0,1 га. під будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських споруд із земель житлової та громадської забудови у с. Білосарайська Коса по вул. Приморська, без номеру (а.с.23 ).
Проект землеустрою спірної земельної ділянки було розроблено ТОВ «Земельно- кадастрове агентство» ( а.с. 67-72).
Повноваження прокурорів у вищезазначеному кримінальному провадженні підтверджується постановою про визначення групи прокурорів від 24.02.2017 ( а.с. 28).
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки від 24.05.2017 №116 встановлено, що вибуття у власність земельних ділянок водного фонду, зокрема на підставі рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. ОСОБА_1В.» відбулося з порушенням земельного, водного законодавства, порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння та користування земельними ділянками, їх використання не за цільовим призначенням, ставить під загрозу збереження водності водних обєктів охорону від розорення і забруднення їх прибережних захисних смуг( а.с. 34- 65).
Рішенням Мелекінської сільської ради від 17.10.2006 №5/5-152 «Про погодження створення НПП «Меотида» погоджено створення НПП «Меотида» на території Мелекінської сільської ради за межами населених пунктів ради, в межах, вказаних у графічних матеріалах, загальною площею зомельних ділянок 1287.7397 га, в тому числі: з вилученням земельних ділянок із землекористування сільської ради-989.4467 га без установи тимчасових літніх, переносних будинків та загорож, без капітального будівництва (а.с. 175).

Згідно листа ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазовя» від 28.03.2018 №275 зокрема земельна ділянка з кадастровим №:02:000:2656 площею 0,1 га знаходиться за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса. Також зазначена земельна ділянка знаходиться в межах від 10 до 250 метрів від урізу води та знаходиться в межах двокілометрової зони від прибережної захисної смуги Азовського моря (а.с. 156).

Статтею 19 Земельного кодексу України регламентовано розмежування категорій земель України за основним цільовим призначенням, в тому числі: землі рекреаційного призначення (п. «ґ»); землі водного фонду (п. «є») тощо.

Відповідно до положень п. «б» ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм належать до земель водного фонду.

Згідно ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України та ч.ч. 9, 10 ст. 88 ВК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Відповідно до п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 05.11.2004 N 434, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 за N 1470/10069 (далі - Порядок № 434): у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України (213/95-ВР), та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них" (далі - Порядок № 486), з урахуванням конкретної ситуації.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюється Кабінетом Міністрів України, що втілено у постанови від 08.05.1996р. № 486 та від 13.05.1996р. № 502.

Частиною 2 ст. 58 Земельного кодексу України та пунктом 2 Порядку № 486, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради і договору визначено, що для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. За цим Порядком: у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України (п. 4); розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами рад (п. 5); водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води (п. 11); прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов'язкового виконання вимог, передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу України (ч. 2 п. 12).

В судовому засіданні встановлено, що проект землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронної зони у межах с. Б.Коса не розроблявся спеціально уповноваженими органами, а отже, не узгоджувався з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і не затверджувався Мелекінською сільською радою. Не розроблявся і не затверджувався також у визначеному порядку окремий проект землеустрою зі встановлення меж прибережної захисної смуги із пляжною зоною, що і підтвердила представник Мелекінської сільської ради.

Разом з тим, не закріплення органом місцевого самоврядування, як того вимагає наведене законодавство, території водоохоронної зони відповідною проектною документацією зі встановленням її меж в натурі, не спростовує законодавчо-імперативного закріплення особливого статусу цієї земельної ділянки, що примикає до водного об'єкту, віднесеного до категорії земель водного фонду.

Заборона на передачу земель водного фонду ( п. «є» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України), що перебувають у державній власності, у приватну власність громадянам (крім замкнених водойм) врегульована окремо (п. "д" ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України).

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачені певні обмеження передачі в оренду земель водного фонду з огляду на їх цільове використання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватись на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Виходячи з вищевикладеного та приймаючи до уваги, що в рішеннях Мелекінської сільської ради вказані різні категорії земель за основним цільовим призначенням при наданні ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також те, що надана ОСОБА_2 земельна ділянка знаходиться в межах двох кілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та на землях природо-заповідного призначення, а також за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса, тому рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району: №5/32-2021 від 29.12.2009 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. ОСОБА_1В.» необхідно визнати незаконними та скасувати.

Що стосується вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку слід зазначити наступне.

Так судом встановлено, що державний акт на право власності за земельну ділянку серія ЯИ №421162, розташовану Донецька обл., Першотравневий район, с. Білосарайська Коса, вул. Приморська, без номеру, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:000:2656 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд було отримано ОСОБА_2 на підставі рішення Мелекінської сільської ради: №5/32-2021 від 29.12.2009.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності.

Відповідно до статті 125, частини 1 статті 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зокрема право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується державним актом.

Згідно з частиною 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на наведене, враховуючи, що державний акт на право власності за земельну ділянку серія ЯИ №421162 розташовану Донецька обл., Першотравневий район, с. Білосарайська Коса, вул. Приморська, без номер, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:000:2656 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд було отримано ОСОБА_1 на підставі рішення Мелекінської сільської ради: №5/32-2021 від 29.12.2009, яке визнано судом недійсним, зазначений державний акт також є недійним.

Що стосується вимоги позивача про повернення спірної земельної ділянки у власності держави, слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом встановлено, що власником спірної земельної ділянки є держава, розпорядження власністю з боку територіальної громади Мелекінської сільської ради відбулось поза, межами наданих повноважень тому рішення про відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_1 є незаконним. Оскільки рішення міської ради про відчуження спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_1 підлягає скасуванню, то відсутні правові підстави збереження цього майна за останнім, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником майна і його володільцем, суд застосовує положення статті 1212 ЦК України.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Розглядаючи доводи представника відповідача щодо позовної давності, суд зазначає, що за змістом статті 256, частини першої статті 261, частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується та обчислюється щодо сторони у спорі.

Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли про порушення прав дізнався або мав дізнатися орган, уповноважений на здійснення відповідних функцій, а не прокурор (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 № 6-178цс1527).

Разом з тим, у даній справі прокурором подано позов від свого імені (прокурор є позивачем), а прокурор, як на підставу поважності причин пропуску позовної давності вказував, що про наявність порушення інтересів держави та підстав для здійснення представництва інтересів держави йому стало відомо 23.02.2017 після надходження інформації з Мангушського відділу Держгеокадастру про порушення Мелекінською сільською радою Мангушського району Донецької області вимог земельного та водного законодавства, внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведенням слідчих та інших дій, зокрема після встановлення порушень за результатами проведення перевірки уповноваженого на це державою органом. Тому установлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку пропущено з поважних причин.

В силу частини четвертої та п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові; проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Обставини вказані прокурором у позовній заяві та обставини, на які прокурор посилається в судовому засіданні, заслуговують на увагу і свідчать про наявність обєктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

Враховуючи вищевказане, суд задовольняє клопотання прокурора про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовної вимоги про визнання незаконною та скасування рішення суд стягує з Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь позивача судовий збір у розмірі 2400 гривень, що відповідає двом вимогам немайнового характеру, а з ОСОБА_1 за позовні вимоги про визнання недійсним державного акту та зобов'язання повернення земельної ділянки суд стягує на користь позивача судовий збір у розмірі 2400 гривень, що відповідає двом вимогам немайнового характеру.

Суд повертає, як зайво сплачені, 1600 гривень судового збору, які сплачено прокуратурою Донецької області до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Поновити прокурору Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 право звернення до суду з позовом до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов Маріупольської місцевої прокуратури №1, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області від 29.12.2009 року № 5/32-2021 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_1О.».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №421162 від 13.05.2010 виданий відділом Держкомзему у Першотравневому районі на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку 0,1 га у с.Білосарайська Коса по вул. Приморський, без номеру та зареєстрований 14.05.2010 за №61.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 0,1 га у с.Білосарайська Коса по вул. Приморський, без номеру із кадастровим номером :02:000:2656 державі.

Стягнути з Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь прокуратури Донецької області , р/р 6251, МФО 820172 судовий збір у розмірі 2400 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Донецької області , р/р 6251, МФО 820172 судовий збір у розмірі 2400 гривень.

Повернути прокуратурі Донецької області , р/р 6251, МФО гривень сплаченого судового збору на користь держави як надмірно сплачені

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.