Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Ткаченко Т.Б.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, ухвалено 08 серпня 2018 року у м.Маріуполі, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 9895 грн. 06 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідач повинен здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань утворилась заборгованість за кредитним договором. Станом на 22 жовтня 2017 року загальна заборгованість за кредитом становить 31 938 грн. 87 коп., яка складається: 9895 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 6407 грн. 05 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 14 248 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1387 грн. 95 коп. - штраф, яку позивач просив стягнути та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2014 року в розмірі 12836 грн. 12 коп., судовий збір у розмірі 600 грн., а всього 13 436 грн. 12 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем було заявлено про застосування позовної давності, тому частина позовних вимог не підлягає задоволенню про стягнення коштів та процентів за користування кредитом за період з 07 квітня 2014 року по 01 листопада 2017 року (дату звернення з позовними вимогами до суду) внаслідок пропуску строку позовної давності. Щодо іншої частини позовних вимог, то відповідачем було порушено умови Генеральної угоди від 07 квітня 2014 року. Стосовно відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів, то відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а відповідач зареєстрована та постійно мешкає в м.Маріуполі, який зазначено у переліку міст, де проводиться антитерористична операція.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що посилання суду на наявність кредитного договору не відповідає дійсності, тому що в своїй позовній заяві від 24 жовтня 2017 року про стягнення заборгованості позивач посилається на Генеральну угоду б/н від 07 квітня 2014 року, на підставі якої відповідачу було надано кредит в розмірі 9895 грн. 06 коп. Також, відсутня згода відповідача на заміну кредитного договору Генеральною угодою від 07 квітня 2014 року, тому безпідставно є стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, з урахуванням позовної давності, на підставі Генеральної угоди від 07 квітня 2014 року, яка не має навіть номеру.

Представник позивача Малервейн М.С., діюча на підставі довіреності, в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи суду не надала.

Даних про наявність перешкод для розгляду справи за їх відсутністю осіб, що не з'явилися, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст. 371,372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю, осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не переглядає рішення суду у відповідній його частині.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. За положеннями ч.3 ст.11, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 2006 року є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». 20 грудня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Однак кредитні зобов'язання виконувала не належним чином.

З метою врегулювання виниклої заборгованості 07 квітня 2014 року банк уклав з ОСОБА_2 Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості. Згідно цієї угоди банком було списано: проценти у розмірі 868 грн. 56 коп., комісія у розмірі 201 грн. 54 коп.; штраф у розмірі 317 грн. 85 коп. Загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації складає 10 495 грн. 07 коп. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 07 квітня 2014 року по 30 квітня 2016 року, розмір процентної ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку .

На підставі Генеральної угоди ОСОБА_2, ознайомившись з Умовами і Правилами надання банківських послуг та підписавши угоду, отримала кредит у розмірі 9895 грн. 06 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Таким чином, підписавши Генеральну угоду разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами, ОСОБА_2 визнала існування кредитних зобов'язань перед банком та наявність кредитного договору. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наданих банком розрахунків станом на 22 жовтня 2017 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31 938 грн. 87 коп., яка складається з: 9895 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 6 407 грн. 05 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 248 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1387 грн. 95 коп.

05 березня 2018 року відповідачем до суду першої інстанції був поданий відзив на позов, в якому заявлено про застосування загального і спеціального строків позовної давності (а.с. 69-70).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідност.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі закінченням строку дії договору (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання встановлено 30 квітня 2016 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01 листопада 2017 року, отже, виходячи зі змісту укладеного договору (Генеральної угоди), позов пред'явлено в межах строку позовної давності.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до квітня 2016 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», дійшовши обґрунтованого висновку про застосування строків позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за умовами Генеральної угоди у розмірі 495 грн. 15 коп., разом з тим, невірно визначив період (з 07 квітня 2014 року по 01 листопада 2017 року, дату звернення з даним позовом до суду).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 7794 грн. 99 коп. та проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2849 грн. 78 коп. в межах строку позовної давності та дії договору, а саме за період з 01 листопада 2014 року по 30 квітня 2016 року.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України в частині стягнення тіла та процентів за користування кредитними коштами підлягає зміні, стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 10 644 грн. 77 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7794 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2849 грн. 78 коп.

На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме 33%, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 528 грн. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (КОД , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2014 року в розмірі 10 644 (десять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 77 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 7794 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 2849 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (КОД , МФО № 305299) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 528 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий: І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Т.Б. Ткаченко