Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1451/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1451/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької Світлани Леонідівни, Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ « Омега Банк», ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Вектор-Плюс», про скасування нотаріальної дії та визнання недійсним іпотечного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Зубчук І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 12 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ « Сведбанк», та її чоловіком ОСОБА_3 укладений договір іпотеки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1., а також земельної ділянки, площею 1000 кв.м., яка знаходиться в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

В порушення вимог п.92 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також ст. 18 Закону України «Про іпотеку», в іпотечному договорі відсутній опис земельної ділянки, достатній для її ідентифікації, а також реєстраційні дані предмета іпотеки.

Окрім того, всупереч положенням ст. 5 Закону України « Про іпотеку», у договорі не зазначено, що земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності.

Вказана обставина свідчить про те, що нотаріусом посвідчений іпотечний договір, який не містив істотних умов, що не узгоджується з вимогами законодавства.

ОСОБА_4 також вказує, що вона надавала згоду на укладення її чоловіком іпотечного договору, вважаючи, що зміст даної угоди буде відповідати вимогам законодавства. Однак, із текстом договору вона не була ознайомлена й не знала, що при передачі в іпотеку спільного сумісного майна буде порушене її право.

З огляду на вищезазначене, просила скасувати нотаріальне посвідчення іпотечного договору, укладеного між ВАТ « Сведбанк» та ОСОБА_3 12 лютого 2008 року, а також визнати недійсним вказаний іпотечний договір.

Ухвалою суду від 3 січня 2018 року третю особу - ТОВ « Факторингова компанія« Вектор-Плюс», залучено до участі у справі в якості співвідповідача ( т.1 а.с. 145, зв.).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що суд не надав належної оцінки висновку науково-правової експертизи й залишив поза увагою її доводи про те, що підставою позову була невідповідність дій нотаріуса вимогам законодавства при посвідченні спірної угоди. Позов грунтувався виключно на тому, що нотаріус не мала права посвідчувати зазначений договір іпотеки, й заявлені нею вимоги були не про наміри сторін іпотечного договору, а також не про майно, передане в іпотеку. Доводи її позовної заяви взагалі не були розглянуті судом.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що земельна ділянка не має кадастрового номера, який обов'язково повинен був зазначатись в державних актах про право власності на землю, починаючи із 2 квітня 2002 року. Окрім того, відповідні дані про земельну ділянку не були внесені до реєстру прав власності на нерухоме майно. В нотаріальній справі відсутній витяг з даного реєстру, реєстраційний номер не був присвоєний земельній ділянці. Вказані обставини свідчать про недотримання вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

На думку апелянта, висновок про те, що земельна ділянка має точне місце розташування, оскільки вона знаходиться під будинком, є хибним та таким, що не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки згідно з вимогами ст. 55 Закону України « Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки на місцевості здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі. Отже, важливим в даному випадку є визначення координат поворотних точок меж даної земельної ділянки та суміжних земельних ділянок, які встановлюються на місцевості, а також присвоєння земельній ділянці кадастрового номера.

Відсутність кадастрового номера у державному акті про право власності на землю не позбавляла нотаріуса можливості отримати таку інформацію із технічної документації, до складу якої входить кадастровий план земельної ділянки.

Таким чином, при посвідченні даної угоди нотаріусом порушені вимоги п. 92 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

ОСОБА_1 вказує, що, враховуючи положення ст. 79 ЗК України, ідентифікаційними ознаками земельної ділянки, які обов'язково повинні були бути зазначені в договорі іпотеки, є також опис її меж ( зазначення сусідніх користувачів), дані щодо цільового призначення земельної ділянки, визначення її особливостей, рельєфу ( наявність лісових та водних об'єктів, садових дерев тощо).

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач також зазначила, що відсутність у договорі даних щодо фактичного розміру земельної ділянки та її меж, виходячи з точок координат, позбавляє можливості встановити реальну площу земельної ділянки. На даний час, з урахуванням здійснених суміжними землекористувачами забудов житлового масиву в с. Зарічанах, межі переданої в іпотеку земельної ділянки є спірними й потребують узгоджень відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, за відсутності у спірному договорі вказівки на точне місцезнаходження земельної ділянки та її кадастрового номера, суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу, пояснивши, що зазначених у спірному договорі ознак земельної ділянки явно недостатньо для її ідентифікації. Нотаріус не перевірив, чи саме зазначена у державному акті земельна ділянка була передана в іпотеку банку. На даний час представники іпотекодержателя протиправно намагаються набути право власності на іпотечне майно та позбавити її сім'ю житла. Вказані обставини свідчать про те, що спірною угодою порушуються її права.

На думку представника приватного нотаріуса Демецької С.Л., апеляційна скарга є безпідставною, оскільки при посвідченні спірної угоди нотаріусом були дотриманні вимоги чинного на той час законодавства. Нотаріус не є фахівцем-землевпорядником й не має права використовувати у тексті договору технічну документацію із землеустрою, зокрема, точки координат.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 50 Закону України « Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

В судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ « Сведбанк», та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 1000 кв.м., яка розташована в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Переданий в іпотеку житловий будинок належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5 жовтня 2007 року на підставі розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25 вересня 2007 року за №910, яке зареєстроване в КП « Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 29 жовтня 2007 року.

У договорі також зазначено, що вказана земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на землю НОМЕР_1, виданого Зарічанською сільською радою 11 березня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №479.

Вказане нерухоме майно передане в іпотеку з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №0501/0208/88-015, укладеним між ним та ВАТ « Сведбанк» 12 лютого 2008 року.

Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. 12 лютого 2008 року та зареєстрований в реєстрі за №870.

Як встановлено судом, передача в іпотеку вказаного житлового будинку та земельної ділянки відбулась за згодою дружини іпотекодавця - ОСОБА_1

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, за умовами якого банк відступив фактору право вимоги за вказаним кредитним договором. Разом із відступленням прав вимоги за кредитним договором банк також відступив ТОВ « Факторингова компанія «Вектор Плюс» й відповідні права за спірним іпотечним договором, що підтверджується змістом договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеним 28 листопада 2012 року.

Частиною 1 статті 5 Закону України « Про іпотеку» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з ч.ч. 4,5 ст.6 Закону України « Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля ( споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані.

Аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що земельна ділянка та будівля ( споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі ( споруди) повинна поширюватись й на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України ( в редакції, яка була чинною на час нотаріального посвідчення спірного договору) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 126 цього Кодексу було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Матеріали справи свідчать, що передана в іпотеку земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Зарічанською сільською радою 11 березня 2001 року. У акті міститься план зовнішніх меж земельної ділянки, із зазначенням їх опису та суміжних землекористувачів.

Зазначений акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №479.

Відповідно до положень ч.5 ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Судом встановлено, що на час передачі в іпотеку вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 набув у встановленому законом порядку право власності на дане нерухоме майно й повторна реєстрація цього права у зв'язку з набранням чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» законодавством не передбачена.

Згідно з п. 96 розділу 7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року за №20/5, яка була чинною на час посвідчення іпотечного договору, договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно.

Окрім того, п. 92 вказаної Інструкції також передбачено, що текст договору застави повинен містити такі істотні умови, як, зокрема, опис предмета договору застави, достатній для його ідентифікації, та (або) його реєстраційні дані.

При посвідченні спірного договору приватним нотаріусом був досліджений державний акт на право приватної власності на землю. Необхідні ідентифікуючі ознаки земельної ділянки, які були зазначені у державному акті, були вказані у тексті іпотечного договору. Окрім того, земельна ділянка була передана в іпотеку разом із розташованим на ній житловим будинком, адреса якого також зазначена у договорі.

Та обставина, що у договорі не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, не свідчить про обгрунтованість позовних вимог, оскільки на час посвідчення іпотечного договору законодавством не була передбачена вимога щодо передачі в іпотеку земельної ділянки лише з умови присвоєння їй кадастрового номера.

Положення ч.1 ст. 133 ЗК України про те, що земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, набули чинності лише 13 січня 2012 року.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що при посвідченні іпотечного договору нотаріус повинна була зазначити координати поворотних точок меж даної земельної ділянки, а такої її рельєф, є безпідставним, оскільки законодавством не передбачений обов'язок нотаріуса досліджувати технічну документацію із землеустрою та зазначати наявну у ній інформацію в тексті договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду висновок науково-правової експертизи від 21 січня 2017 року, відповідно до якого спірний іпотечний договір, а також його нотаріальне посвідчення не відповідають вимогам законодавства, яке діяло станом на 12 лютого 2008 року.

Однак, згідно з положеннями ч.1 ст.115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний ( консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367, 368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 2 січня 2019 року.