18.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/5329/18
Єдиний унікальний номер № 205/5329/18
Провадження № 2/205/2666/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 31.07.2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 20.11.1985р. позивача згідно наказу №720 від 20.11.1985р. прийнято на посаду техніка-технолога бюро розробки норм витрат матеріальних ресурсів до Дніпропетровського електровозобудівного заводу. З того часу позивач працювала на зазначеному підприємстві на різних посадах. 14.05.2018р. згідно наказу №83 від 14.05.2018р. ОСОБА_1 було звільнено з посади «провідний інженер з організації та нормуванню праці» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у звязку зі зміною істотних умов праці. При звільненні, із позивачем не було здійснено розрахунків та не виплачено всіх належних сум.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 52703,61 грн., яка складається з: 5824,49 грн. заборгованість по заробітній платі; 36076,82 грн. середній заробіток за час затримки (165,49 грн. (середньоденна заробітна плата) х 218 днів); 5000,00 грн. моральна шкода; 5802,30 грн. судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме: Кодексом законів про працю України.

Судом встановлено, що 20.11.1985р. ОСОБА_1 згідно наказу №720 від 20.11.1985р. прийнято на посаду техніка-технолога бюро розробки норм витрат матеріальних ресурсів до Дніпропетровського електровозобудівного заводу. З того часу позивач працювала на зазначеному підприємстві на різних посадах (а.с. 9-10).

14.05.2018р. згідно наказу №83 від 14.05.2018р. ОСОБА_1 було звільнено з посади «провідний інженер з організації та нормуванню праці» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у звязку зі зміною істотних умов праці (а.с. 11).

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підприємство, установа або організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу. Тобто, підставою для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У рішенні Конституційного Суду України (справа № 1-5/2012) щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з довідки № 244 від 14.05.2018 року розмір заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на 14.05.2018 року становить 28623,24 грн. (а.с. 12).

Станом на 06.11.2018 року заборгованість по заробітній платі становить 5824,49 грн., що підтверджується довідкою № 590 від 06.11.2018 року (а.с. 53).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно із довідкою №341 від 04.07.2018р., яка видана Відповідачем середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 6784,97 грн. (а.с. 13).

Період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (14.05.2018р.) по день розгляду справи (18.12.2018р.) складає 218 днів.

Відповідно до норм КЗпП України та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018р. №1-р у березні та квітні 2018 року 41 робочий день.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає: 6784,97 грн./41 день = 165,49 грн./день.

Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 165,49 грн./день. х 218 днів затримки розрахунку = 36076,82 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих звязках, і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди (а.с. 39), який підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 та ведення даної справи в суді першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_2 на підставі договору по надання правової допомоги від 16 травня 2018 року (а.с. 44).

Згідно змісту Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 16 травня 2018 року, Клієнт бере на себе зобов'язання відповідно до графіку сплати витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 46).

З акту приймання-передачі (надання юридичних послуг) від 05 листопада 2018 року вбачається, що загальна вартість послуг адвоката склала 5000,00 грн. (а.с. 47).

Позивачем було здійснено оплату послуг адвоката на загальну суму 5000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 58-60).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення вартості послуг адвоката в розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними, допустимими, достатніми доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 15-16, 23 ЦК України, ст. ст. 116-117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 27, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. ст. 4, 12-13, 82, 133, 137, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Орбітальна, 13) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Орбітальна, 13) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 5824,49 грн. (пять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 49 копійок); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 36076,82 грн. (тридцять шість тисяч сімдесят шість гривень 82 копійки); моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень); судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. (пять тисяч гривень), а всього: 48606,11 грн. (сорок вісім тисяч шістсот шість гривень 11 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Орбітальна, 13) на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя Н.В. Басова