Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3687/18
Провадження №: 2/332/1723/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2018 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мєркулової Л.О.,
за участю секретаря Чебикіної Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районну у м. Запоріжжя про усунення перешкоди на вчинення правочину щодо продажу і дарування частки квартири та отримання згоди на вчинення правочинів щодо продажу і дарування частки квартири від імені неповнолітньої дитини, без згоди батька, суд, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкоди на вчинення правочину щодо продажу і дарування частки квартири та отримання згоди на вчинення правочинів щодо продажу і дарування частки квартири від імені неповнолітньої дитини, без згоди батька.
У своєму позові позивач вказала, що з 2005 року по червень 2007 року вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем по справі.
03 лютого 2006 року від шлюбу народилась донька ОСОБА_3.
Після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо.
Відповідно до судового наказу від 16.08.2007 року з ОСОБА_4 стягнуті аліменти в розмірі по 1/4 частини від його доходу на утримання доньки ОСОБА_3.
З моменту розлучення і по сьогоднішній день дитини проживає разом із позивачем.
Відповідно до свідоцтва про право на житло № 795 від 08.01.2008 року донька позивача має 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе ( вул.. Павлокічківська)АДРЕСА_1.
На теперішній час сторони проживають за адресою: м. Запоріжжя. АДРЕСА_2, де був зроблений капітальний ремонт і є усі умови для проживання доньки позивача
В квартирі АДРЕСА_3, яка належить позивачу, її донькі та її родині, кілька років ніхто не проживає і не доглядає через те, що власники проживають в іншій квартирі, а саме АДРЕСА_4.
За таких обставин вона псується, потребує постійних сплат комунальних послуг та додаткових витрат на її утримання.
Позивач звернулася до відповідача з проханням прийти до органу опіки та піклування для надання згоди на продаж 1/5 частини квартири, що розташована за адресою: м.Запоріжжя. АДРЕСА_5 та одночасно надання згоди на укладання договору дарування 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, але ОСОБА_2 проігнорував прохання позивача та не зявися до органу опіки та піклування.
На теперішній час позивач має намір забезпечити свою дитину іншим житлом, що збільшує її частку з 1/5 частин на 1/2 частку квартири за особисті кошти.
У звязку з відсутністю згоди батька на укладання договору купівлі-продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_7, позивачу було відмовлено органом опіки та піклування.
У своєму позові позивач просить надати дозвіл їй, ОСОБА_1, яка діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як законному представнику, укласти та підписати: договір купівлі продажу 1/5 частки квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), буд. 31 «а» кв. 91 та договору дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8, без згоди батька дитини ОСОБА_2.
Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, заявою просить суд розглянути справу за його відсутністю, та позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на надав.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2005 року по червень 2007 року, ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбу з відповідачем. 03 лютого 2006 року від шлюбу народилася донька ОСОБА_3. Після розірвання цивільного шлюбу, сторони проживають окремо.
Відповідно до судового наказу № 2-1824/2007 Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2007 р. з ОСОБА_2 стягнені аліменти у розмірі 1/4 частини доходу на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття дитини.
З моменту розлучення і по сьогоднішній день, дитина проживає разом з матерію позивачем по даній справі.
Відповідно до свідоцтва про право на житло № 795 від 08.01.2008 року, що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.03.208 року за номером 22360784 дитина має 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська ), буд. 31 «а» кв. 91.
На теперішній час дитина та мати проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, де в квартирі зроблений капітальний ремонт і є всі умови для проживання дитини. Кілька років в квартирі № 91, що в будинку № буд. 31 «а» по вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), у м. Запоріжжя, яка належить позивачу, її доньки та їхнім родичам, у квартирі ніхто не проживає та не доглядає її через те, що власники проживають в іншій квартирі, а саме АДРЕСА_8. За таких обставин квартирапсується, потребує постійних сплат комунальних послуг та додаткових розходів на її утримання, тому було прийнято рішення всіма власниками на продаж квартири.
На теперішній позивач має намір забезпечити свою дитину іншим житлом, що збільшує його частку житла з 1/5 частин квартири на 1/2 частину кварти за особисті кошті, що є забезпеченням житлом дитини в межах здійснення батьківських прав та обовязків.
Позивач неодноразово зверталась в усній формі, а також зверталася до бабусі відповідача з якою він проживає, щоб вона його вмовила надати письмову згоду на продаж та дарування квартири, але нічого він так і не надав.
Згодом позивач ще декілька разів зверталась та телефонувала до відповідача, з проханням надати письмову згоду, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді.
За результатами розгляду відповідно протоколу № 9 від 05.04.2018 комісією з питань захисту прав дитини про надання дозволу на укладання договору купівлі продажу 1/5 частини квартири, що розташована м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), буд. 31 «а» кв. 91 та дарування 1/2 частини квартири, що розташована у АДРЕСА_8, органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районну у м. Запоріжжя, було відмовлено у їх задоволенні не з підстав ущемлення прав дитини або позбавлення майна, у звязку з відсутністю згоди батька, ОСОБА_2, на укладення договору купівлі продажу 1/5 частини квартири, що розташована м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), буд. 31 «а» кв. 91 та дарування 1/2 частини квартири, що розташована у АДРЕСА_8.
В свою чергу позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, з проханням засвідчити правочини договору купівлі продажу 1/5 частини квартири, що розташована м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), буд. 31 «а» кв. 91 та дарування 1/2 частини квартири, що розташована у АДРЕСА_8, без надання дозволу органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районну у м. Запоріжжя та згоди батька так як права дитини не порушуються а навпаки, на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 253/02-31 від 05 травня 2018 року.
Також суд звернув увагу суду тещо майно не було набуто в шлюбі, не є спільно сумісним або спільно частковим. Жодних розходів, щодо на доплату або на оформлення майна на імя дитини відповідач не має.
Керуючись ст. 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Керуючись до ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Відповідно до ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Згідно ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають право без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.
Відповідно ч.6 ст.177 СК України, при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків.
Згідно ч.7 ст.177 СК України батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Не виконуючи свої обовязки відповідач по справі своїми діями порушив право дитини на поліпшення та збільшення житлових умов.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або освоюваних прав, свобод чи інтересів.
При вищевикладених обставинах, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст. 361 ЦК України, ст. 33, 41, 64 Конституції України, ч. ч. 7, 8 ст. 7, ч.2 ст. 154, ч.2 ст.177, ч.6 ст.177, ч.7 ст.177 СК України, ст.11, до ч. 3 ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_1, яка діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як законному представнику, укласти та підписати: договір купівлі продажу 1/5 частки квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе (теперішня Павлокічкаська), буд. 31 «а» кв. 91 та договору дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8, без згоди батька дитини ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Л. О. Мєркулова