1Справа № 335/9238/18 2/335/2309/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Ходька В.М., за участі секретаря судового засідання Якимової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі відповідач 2) про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи працівниками Національної поліції України, за відсутності учасників справи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ГУНП в Запорізькій області завдану йому майнову шкоду у розмірі 16 064,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками поліції не було забезпечено збереження вилученого у нього під час обшуку двигуна човнового підвісного Honda BF50D BBEJ № 1103463, внаслідок чого його було пошкоджено на вказану суму. Заходи досудового врегулювання спору належних результатів не дали, що змусило його звернутися з позовом до суду.

28.09.2018 року позивачем, у звязку з залученням до участі у справі співвідповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої він просить стягнути з ГУНП в Запорізькій області за рахунок коштів державного бюджету, казначейське обслуговування яких здійснює ГУ ДКС України у Запорізькій області, - на його користь грошову суму у розмірі 16 064,75 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат, у вигляді судового збору, у розмірі 704,80 грн.

Представник відповідача 1 надав відзив, в якому, з урахуванням доповнень до нього, виклав свої заперечення проти позову, зазначивши про те, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено, що він є законним власником вилученого двигуна «Honda» і відповідно, як власник, має право вимагати відшкодування шкоди завданої майну. Згідно наданої позивачем копії судового білету СБ№021672 від 14.09.2015 року власником підвісного двигуна «Honda», до човна моторного «Казанка 5» з бортовим реєстраційним номером УЗВ-1646-К, є ОСОБА_2. Зазначене майно ОСОБА_2 зареєстровано Держфлотінспекцією у м. Запоріжжя у Судновій книзі України серії СК №024 запис №1646. Позивачем не доведено, що на час вилучення у нього двигуна «Honda» останній перебував у технічно справному стані та не мав будь-яких пошкоджень. Позивач також не надав доказів на підтвердження того, що саме працівниками ГУНП було пошкоджено двигун «Honda». Висновки Звіту суб'єкта оціночної діяльності не є належним доказом, так як він не має повноважень визначати розмір матеріальної шкоди, а позивач міг вплинути на об'єктивність оцінювача. Зазначив, що ГУНП не є субєктом, на який покладається обовязок з відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом державної влади або її посадової особою, вказаним субєктом є Держана казначейська служба України. З урахуванням викладеного, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача 2 надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що визначивши Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в якості співвідповідача, позивачем не досліджено повноваження органів Державної казначейської служби України. Розрахунково-касове обслуговування Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області відповідно до договору від 19.11.2015 року №143 «Про здійснення розрахунково-касового обслуговування». За текстом позовної заяви позивачем зазначається про протиправні дії працівників Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, у звязку з чим просить стягнути шкоду з вказаного державного органу. Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області не є учасником спірних правовідносин, здійснює лише розрахунково-касове обслуговування Головного управління Національної поліції в Запорізькій області і є неналежним відповідачем, оскільки не порушувало прав позивача. Жодним нормативно-правовим документом не передбачено відповідальності Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області за дії або бездіяльність працівників інших державних органів.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача 2 додатково зазначив, що позивачем фактично об'єднано дві вимоги в одну, йому слід конкретизувати боржника щодо відшкодування шкоди, оскільки стягнення з рахунків державного бюджету та стягнення з суб'єкта владних повноважень не є тотожними. У разі стягнення коштів з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області то Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області буде неналежною стороною у справі, оскільки рахунки для відшкодування шкоди, завданої органом державної влади відкриваються в Державній казначейській службі України, а не в її територіальних органах. Крім того, для відшкодування збитків позивач повинен довести наявність таких збитків, їх розмір, протиправну поведінку боржника у справі, що призвела до їх виникнення та причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. З урахуванням викладеного, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

У відповіді на відзив позивач відхилив заперечення відповідача 1, посилаючись на те, що двигун човновий підвісний Honda BF50D BBEJ № 1103463 він у 2014 році придбав у ОСОБА_2 за договором з розпискою, які не збереглись за спливом часу, разом з двигуном йому був переданий оригінал суднового білету, вказав на правомірність володіння майном визначену ст.328 ЦК України.

Позивачем подавалася заява про виклик свідка, а також заявлялися клопотання про залучення співвідповідача, про витребування доказів, про оголошення перерви для надання додаткових доказів і пояснень.

Ухвалою суду від 10.08.2018 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи на 07.09.2018 року, яке неодноразово відкладалося та в якому оголошувались перерви через неможливість вирішення спору в цьому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 07.09.2018 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області певні докази.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

16.03.2016 року слідчий СВ Запорізького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_3, в присутності понятих ОСОБА_4, ОСОБА_5 та мешканки житла ОСОБА_6, на підставі ухвали слідчого судді від 15.03.2016 року провів обшук території домоволодіння, прилягаючої до нього території господарчих будівель та споруд, які розташовані за адресою: вул. Радянська, 31, с. Нижня Хортиця, Запорізький район, Запорізька область, в ході якого було виявлено та вилучено майно, в тому числі човновий двигун "Honda" котрий має напис "BBEJ 1103463", що підтверджуються протоколом обшуку (а.с.9-12).

Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 18.03.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на деяке майно, що було вилучено під час обшуку за адресою: вул. Радянська, 31, с. Нижня Хортиця, Запорізький район, Запорізька область, в тому числі човновий двигун "Honda" котрий має напис "BBEJ 1103463", що підтверджуються протоколом обшуку (а.с.143-145). Відмовляючи в арешті частини вилученого майна слідчий суддя виходив з того, що надані в судовому засіданні власниками майна ОСОБА_1 та ОСОБА_6, документи на човни, причепи, мотори (надані суднові білети, нотаріально посвідчені доручення, свідоцтва про реєстрацію права власності, тощо) свідчать про те, що вони є добросовісними власниками та користувачами.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2016 року вказану ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову про накладення арешту на частину майна, що було вилучено під час обшуку за адресою: вул. Радянська, 31, с. Нижня Хортиця, Запорізький район, Запорізька область, а саме: 10 експрес накладних ТОВ "Нова пошта", 5 декларацій про прийняття вантажу служби національної доставки "Ін Тайм", в арешті іншого майна відмовлено (а.с.147-149). Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 та його представником, адвокатом ОСОБА_7 надано докази, які спростовували доводи слідчого про необхідність накладення арешту майна, яке було вилучено в ході обшуку.

Згідно розписки від 21.03.2016 наданої ОСОБА_1 слідчому Запорізького РВП ЛВП ГУНП в Запорізькій області Ковальському І.М., йому було повернуто майно, що було вилучено під час обшуку за адресою: вул. Радянська, 31, с. Нижня Хортиця, Запорізький район, Запорізька область в арешті якого було відмовлено, в тому числі човновий двигун "Honda" котрий має напис "BBEJ 1103463", у вказаній розписці мітиться застереження про пошкодження його верхньої кришки (а.с.146).

Згідно звіту по встановленню вартості матеріального збитку спричиненого власнику водного транспортного засобу човну моторного «Казанка 5», бортовий реєстраційний номер УЗВ-1646-К від 19.04.2016 року, складеного оцінювачем ОСОБА_8, величина матеріального збитку заподіяна власнику двигуна човнового навісного Honda BF50D № 1103463 станом на 19.04.2016 року склала суму 16 064,75 грн. (а.с.17-45).

13.05.2016 року позивач направив відповідачу 1 претензію-вимогу про сплату на його користь шкоди завданої внаслідок неправомірних дій працівників ГУНП в Запорізькій області з пошкодження двигуна човнового підвісного Honda BF50D BBEJ № 1103463 у розмірі 16 064,75 грн. в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 07.02.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на яку отримав відповідь про можливість вирішення вказаного питання в порядку цивільного законодавства шляхом подання заяви до відповідного суду (а.с.13-16).

Під час розгляду справи, судом був допитаний в якості свідка ОСОБА_9, який повідомив суду, що він був присутній під час вилучення двигуна під час проведення обшуку за адресою місця проживання позивача та під час повернення майна останньому. Свідок підтвердив, що на момент вилучення вказаного двигуна він був цілий, а під час повернення останнього позивачеві, верхня кришка двигуна була пошкоджена.

Судом був оглянутий диск з відеозаписом наданий позивачем, що зроблений ним під час проведення обшуку та під час отримання двигуна від відповідача. З даного запису вбачається, що вилучений двигун не мав жодних зовнішніх пошкоджень на момент його вилучення, проте під час повернення власнику він мав декілька пошкоджень корпусу двигуна (а.с.49).

Дослідивши зазначені докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що човновий двигун "Honda" котрий має напис "BBEJ 1103463", було пошкоджено в часовому проміжку після того як його було вилучено під час обшуку за адресою: вул. Радянська, 31, с. Нижня Хортиця, Запорізький район, Запорізька область, до моменту повернення ОСОБА_1 співробітниками Запорізького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, а отже позивачем доведено факт спричинення шкоди зазначеному майну під час його зберігання.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов'язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затвердженим (далі - Порядок).

Так, відповідно до п.п.5, 7, 8, 27 вказаного Порядку, умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об'ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення).

Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень (далі - відповідальна особа).

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1 - 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв'язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Приписи перелічених вище норм права відповідальна за зберігання речових доказів посадова особа не дотрималася, що призвело до спричинення позивачу матеріальної шкоди, про яку йдеться у позовній заяві.

Розглядаючи цей спір, суд також враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950р.), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999р.). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_7 проти Франції" від 22.09.1994р., «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986р.).

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014р. «East/West Alliance Limited» проти України» Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «ОСОБА_7 проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії») (п.167 рішення).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України і п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.ст.22, 1166, 1174 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, позивачу завдано майнову шкоду внаслідок неправомірної бездіяльності, що виразилася у незбереженні істотних ознак та властивостей майна вилученого під час обшуку, розмір якої визначений позивачем згідно звіту по встановленню вартості матеріального збитку спричиненого власнику водного транспортного засобу човну моторного «Казанка 5», бортовий реєстраційний номер УЗВ-1646-К від 19.04.2016 року, у результаті пошкодження двигуна човнового навісного Honda BF50D №1103463, складеного оцінювачем ОСОБА_8, станом на 19.04.2016 року в сумі 16 064,75 грн. та підлягає стягненню з відповідача за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те , що суду наданий неналежний доказ у вигляді висновку спеціаліста , а не висновку експерта.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини для вирішення справи.

Чинним законодавством не заборонено на підтвердження своїх вимог надавати доказ у вигляді висновку спеціаліста, вимог про проведення експертизи сторонами по справі не заявлялося. Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-III, не обмежує прав суб'єктів оціночної діяльності, про що зокрема вказує положення абзацу дев'ятого частини другої статті 7 вказаного Закону, за яким проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідач 1 заперечуючи проти позову зазначав, що позивач не має права вимагати відшкодування майнової шкоди, оскільки не є власником водного транспортного засобу.

Суд відхиляє зазначений аргумент відповідача 1 з наступних підстав.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК України). Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначив Верховний Суд України у п.9 Постанови Пленуму № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Як пояснив позивач під час розгляду справи, двигун човновий підвісний Ноnda BF50D BBEJ №1103463 був придбаний позивачем у громадянина ОСОБА_2 у 2014 році. В результаті угоди позивачеві було передано двигун разом з оригіналом суднового білету.

Враховуючи презумпцію правомірності набуття права власності та ненаведення відповідачем 1 доказів зворотного, суд вважає, що позивач є власником човнового двигуна та має право на звернення до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, заподіяної зазначеному майну.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що права позивача були порушені та відповідно до ст.16 ЦК України підлягають захисту шляхом відшкодування збитків.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 Порядку Державною казначейською службою України. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь матеріальної шкоди та витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 1166, 1174 ЦК України, ст.100 КПК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В АЛ И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи працівниками Національної поліції України задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 70425, Запорізька область, Запорізький район, с. Нижня Хортиця, вул. Щаслива, буд.31) матеріальну шкоду у розмірі 16 064 (шістнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 75 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., а всього суму у розмірі 16 769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят девять) грн. 55 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач Головне управління національної поліції в Запорізькій області, , м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд.29, 69057.

Відповідач Головне Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, , м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.168, 69107.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя В.М. Ходько