Справа № 648/2868/15-ц
Провадження № 2/648/506/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2018 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді: Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Боровикової О.М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2

представник відповідачів 1, 2: ОСОБА_3 ,

відповідача 1: ОСОБА_4 ,

представника відповідача 3: Горішного Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права, як члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права, як члена сім`ї, на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Свій позов мотивувала тим, що з липня 2011 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. Вона з чоловіком та дітьми від першого шлюбу проживали по АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, виховували дітей, але свої відносини не реєстрували у відділі РАЦС.

Так трапилося, що ОСОБА_6 21.05.2015 року героїчно загинув під час бойового завдання по збереженню територіальної цілісності та незалежності України поблизу м. Горлівка Донецької області. Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Право на призначення одноразової грошової допомоги мають право члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця. Тож, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне позивачці для призначення і виплати їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 між ними були нормальні стосунки до того моменту, як позивач почала просити одноразову грошову допомогу. Таким чином, у неї з відповідачами виник спір про право на призначення та отримання 1/3 частини грошової допомоги після смерті ОСОБА_6 . Оскільки відповідачі заперечують її право як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. З огляду на зазначене, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд встановити у судовому порядку факт її проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з липня 2011 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право, як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_6 , на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Судові витрати просила стягнути з відповідачів.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2018 року було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та залученодо участі в справі в якості співвідповідача Херсонський обласний військовий комісаріат.
В судовому засіданні:

Позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні позову.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заперечили проти позову в повному обсязі, вважають заявлені вимоги необґрунтованими з наступних підстав. Позивачка дійсно проживала в будинку їхнього сина, але не як його дружина. Вона сказала ОСОБА_8 , що живе в квартирі з матір`ю, дорослим братом і двома дітьми. Так як син жив у будинку один, із співчуття він запропонував ОСОБА_9 жити у нього за умови, що вона з дітьми буде доглядати за будинком та подвір`ям. Син все одно допізна був на роботі і будинок був без нагляду. Мови про якесь одруження ніколи не обговорювалось. Син жалкував, що пустив ОСОБА_1 в будинок і після повернення з АТО мав намір запропонувати їй звільнити помешкання.

ОСОБА_7 наголосив, що їх син ніколи не мав думки будувати сімейні відносини з ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_8 це питання ніколи не виникало, оскільки позивачка знала на яких умовах живе в будинку сина і якби вона наполягала на одруженні, то їй би довелося звідти піти. Зараз, коли сина немає, і він не може зазначене позивачем заперечити, ОСОБА_1 вирішила зробити його своїм чоловіком шляхом неправдивих свідчень та фіктивних документів. Все заради того, щоб отримати гроші. Ніякого спільного господарства чи спільного бюджету у них не було. Поки син був вдома, він сам працював на городі, сплачував комунальні послуги та заповнював своєю рукою відповідні платіжні документи. Коли ОСОБА_8 був на службі, комунальні послуги дійсно сплачувала ОСОБА_1 , але коштами, які він їй присилав. Син просив, щоб комунальні сплачував відповідач-2, але через те, що ОСОБА_4 не мав доступу до лічильників, останній відмовився. Відповідач-1 пояснив, що йому відомо, що син відмовив позивачці в реєстрації у своєму будинку, бо достовірно знав про її непорядність, мало того, він забрав зі свого будинку домову книгу, всі документи на будинок і приніс їх в дім батьків, сказавши, що так буде краще. Це ще раз доводить, що ОСОБА_8 не вважав ОСОБА_9 своєю дружиною, при цьому, не вірив їй та вважав, що та може піти на любу підлість. Навіть у книжковому клубі вони були зареєстровані окремо й окремо отримували свої замовлення.

Крім того, 5 квітня 2015 року син приходив у відпустку і одразу з автобуса він не пішов до себе додому та до ОСОБА_9 , а прийшов до батьків, де до півночі сидів і тільки потім пішов до себе додому. Тоді син розказував, що побувши в АТО зрозумів ціну життю та вчинкам, сказав, що вони з колишньою дружиною ОСОБА_10 наламали дров і ОСОБА_8 , як повернеться додому назовсім все налагодить. На ОСОБА_11 син теж проводив час з батьками, вони разом їздили до брата в ОСОБА_12 . Навіть на свята син не проводив час з позивачкою.

При мобілізації, ОСОБА_8 у особистій справі мобілізованого в графі сімейний стан вказав: «розлучений», так як вважав себе холостим. Рідними в анкеті він вказав лише батьків, брата та доньку, хоча інші військові вказували і своїх цивільних дружин. Син розумів, що якщо із ним щось трапиться, то ОСОБА_1 нічого не отримає, і це була його воля, на це у нього були свої причини. Коли ОСОБА_8 потрібні були речі для армії, то їх купували він та дружина відповідач-2 за свої кошти, а бронежилет, спальний мішок та каску придбали за допомогою сільської ради. Все це возила сину ОСОБА_5 . Тоді ОСОБА_1 навіть і не згадувала про ОСОБА_8 . Не згадувала і тоді, коли він загинув. Похорони сина лягли на плечі батьків. Допомагали сторонні люди, односельці, але теж ніяк не так звана цивільна дружина. Лише коли постало питання про виплату допомоги членам загиблого військовослужбовця, позивач заявила про себе, як про дружину сина. Відповідач-1 просив суд врахувати його позицію та відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник відповідачів-1,2 ОСОБА_3 надав суду заперечення, якими вказав, що із позову не зрозуміло до кого з відповідачів направлені вимоги позивача, що суперечить положенням підпункту 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, якими передбачено необхідність зазначення в позові змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Більш того, відсутність такого змісту позовних вимог унеможливлює постановлення судового рішення, так як згідно ст. 266 ЦПК України, у разі постановлення судового рішення проти кількох відповідачів, суд повинен зазначити в якій частині рішення стосується кожного з відповідачів, що з урахуванням принципу диспозитивності, визначеному ст. 13ЦПК України, позбавляє суд можливості вирішити спір, якщо про це не буде відповідної вимоги сторони.

Стосовно вимоги щодо встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_6 однією сім`єю в період з листопада 2011 року по 21 травня 2015 року, ОСОБА_3 вказав, що в цей період ОСОБА_1 мала статус одинокої матері та отримувала державну соціальну допомогу як одинока матір, яка не перебуває у шлюбі. Ця обставина підтверджує факт відсутності сімейних відносин між позивачем ОСОБА_6 .

Крім того, представник відповідачів-1,2 Іпатов В.В. наголосив, що навіть у разі наявності фактичних сімейних відносин без реєстрації шлюбу між позивачем та померлим сином відповідачів-1,2, ОСОБА_1 не набуває статусу особи, якій законодавство надає право на отримання державної грошової допомоги на умовах та підставах, визначених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідачів просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її вимог у повному обсязі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечив проти позову, надав відзив, в якому вказав, що позовна заява не містить жодних обставин, які б підтверджували, що Херсонським обласним військовим комісаріатом порушено, не визнано чи оспорюються права, свободи чи інтереси позивача. Посилання ОСОБА_1 на те, що через протидію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Херсонським ОВК вимагається судове рішення суперечить дійсним обставинам справи. Позивачем не було надано за місцем проходження служби військовослужбовця документів, що підтверджують факт того, що вона є членом сім`ї, батьком або утриманцем загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 . Херсонський ОВК повинен діяти в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а отже, без надання необхідних документів від позивача, відповідач-3 не має права направити документи для розгляду та призначення виплати одноразової грошової допомоги.

Крім того, у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні повноваження про визнання права на отримання та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог чинного законодавства України. Так, відповідно до п. 4.5 наказу Міністра оборони України від 14.08.2014 року № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і провів захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975. Таким чином, керівник уповноваженого органу - обласний військовий комісар тільки приймає та реєструє всі документи, які подає військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Та надсилає їх до розпорядника бюджетних коштів до Департаменту фінансів МО України. Розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органу для видання наказу та виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Таким чином, саме розпорядник бюджетних коштів, а саме Департамент фінансів міністерства оборони України уповноважений приймати рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та відповідно визнавати право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача-3 наголосив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є неналежним відповідачем у вказаній справі, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, дослідивши всі докази в їх сукупності, оцінюючи їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:
Стосовно вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу судом встановлено наступне:
Згідно акту обстеження (без номеру та дати складення) для встановлення факту проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46 том 1), позивач та її діти проживали за вказаною адресою з 2011 року без реєстрації. ОСОБА_1 була громадянською дружиною ОСОБА_6 , разом вели домашнє господарство, обробляли город, виховували дітей. В сім`ї панував лад, спокій, любов та гармонія. Суд не може прийняти даний доказ як належний та такий, що доводить факт проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з липня 2011 року по 21 травня 2015 року, оскільки в даній довідці період спільного проживання не зазначений.

З довідок Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 1177 від 02.06.2015 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування та № 02-20/523 від 02.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . За вказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. З ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_13 та донька ОСОБА_14 , які вибули 08.10.2013 року до м. Херсона. З даних довідок не вбачається, що позивач була зареєстрована та проживала за адресою загиблого ОСОБА_6 .

Згідно довідки ПП ОСОБА_15 б/н від 29.09.2015 року, ОСОБА_1 11.07.2012 року оформила кредит в магазині «Меблі» в с. Чорнобаївка на суму 6295 грн.: диван ОСОБА_16 , кухонний куток, стіл, табуретки, стіл комп`ютерний, які були доставлені за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єктивних даних про те, що вказане майно було придбано за спільні кошти в результаті ведення спільного господарства позивачем та ОСОБА_6 вказана довідка не містить. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що диван був придбаний позивачем для своєї дитини, яка ним і користувалася.

З довідки Клубу Сімейного дозвілля № 1987 від 06.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в книжковому клубі з 24.02.2012 року. Кореспонденція на її ім`я направлялася за адресою: АДРЕСА_1 , що вказує на те, що позивач могла отримувати поштову кореспонденцію за вказаною адресою.

На наданих позивачем фотознімків вбачається, що у листопаді 2011 року на фото поруч зображені позивач та ОСОБА_6 .

З виписки АТ «Приватбанк» від 11.05.2018 року виданої ім`я ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_6 в період часу з 26.08.2014 року по 04.06.2015 року періодично здійснював на картковий рахунок НОМЕР_1 грошові перекази сумами від 300 грн. до 1500 грн. При цьому, призначення вказаних платежів не зазначалося. Як пояснив суду допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , вказані кошти ОСОБА_8 пересилав позивачу для оплати нею комунальних послуг, спожитих в будинку покійного сина.

З копій квитанцій (а.с.47-55 том 1) вбачається, що в протягом 2011-2014 років від імені ОСОБА_6 здійснювалася оплата комунальних послуг, спожитих за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується показами як позивача, так і відповідача-1.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 суду пояснили, що ОСОБА_1 дійсно з осені 2011 року проживала разом із своїми дітьми та ОСОБА_6 в будинку останнього, купувала ОСОБА_6 особисті речі, вела домогосподарство, разом проводили свята. При цьому, з показів вказаних свідків не вбачається, що весь заявлений позивачем період (з липня 2011 року по 21.05.2015 року) їх відносини були як між чоловіком та дружиною.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що його син ОСОБА_6 ніколи не ставився до позивачки як до своєї дружини. Коли сину прийшов час збиратися в АТО, то вони родиною та односельцями власними силами та коштами збирали йому необхідне обладнання та захисне спорядження до війська. ОСОБА_9 взагалі в цьому участі не брала. В квітні 2015 року під час останнього візиту додому з військової служби, ОСОБА_8 одразу приїхав до батьків, а не до «любої дружини». На ОСОБА_21 він з батьками їздив до брата в ОСОБА_12 , ОСОБА_9 теж з собою не брав. ОСОБА_22 розповідав, що війна його змінила і він має намір відновити сімейні стосунки з ОСОБА_10 колишньою дружиною та матір`ю їх доньки. Навіть після того, як син загинув, похороном ОСОБА_9 теж не займалася. ОСОБА_8 хоронили батьки власними силами, допомагали чужі люди, односельці, проте ніяк не позивач, яка називає себе цивільною дружиною сина.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_6 . В квітні 2015 року, під час відпустки, ОСОБА_8 приїздив до неї щоб обговорити відновлення шлюбних стосунків після його повернення з АТО.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що він є братом загиблого ОСОБА_6 . Під час їх розмови ОСОБА_8 повідомив, що у військкоматі в анкеті він вказав як членів родини батька, матір та його. Стосовно ОСОБА_9 повідомив, що вона йому просто допомагає, а живуть вони всі в окремих кімнатах.

Факт того, що ОСОБА_6 мав намір відновити стосунки зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_13 підтвердила своїми показами і свідок ОСОБА_23 , що в свою чергу підтверджує покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та відповідача-1.

З витягу з Наказу Міністерства Оборони України № 89 від 22.05.2015 року про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця із списків особового складу військової частини вбачається, що родичами загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 є: донька ОСОБА_14 , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , брат ОСОБА_6 . Позивача в якості члена родини не вказано.

Згідно довідки ВК польова пошта В2304 № 424 від 07.02.2015 року. ОСОБА_6 дійсно в період з 29.10.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Таким чином, з урахуванням показів відповідача-1 ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та зважаючи на те, що загиблий ОСОБА_6 при оформленні матеріалів особової справи військовослужбовця не зазначив в якості родича чи члена родини ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що на час служби в ЗСУ (29.10.2014 року початок участі в АТО) ОСОБА_6 не вважав позивача членом своєї родини та не відносився до неї як до дружини, а мав намір відновити стосунки з колишньою дружиною.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімя створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.
Тож, всупереч положенням ст.ст. 3, 21 СК України, ні показами свідків з боку позивача, ні показами свідків з боку відповідачів та відповідача-1 не підтверджено факту наявності між ОСОБА_1 та загиблим ОСОБА_6 прав та обов`язків як осіб, які складають сім`ю (як чоловіка та дружини, про що заявляє позивач), а факт їх проживання в одному будинку не підтверджує виникнення між ними прав та обов`язків подружжя.

В судовому засіданні було встановлено, а позивачем не оспорювався факт того, що в період часу з липня 2011 року по 21 травня 2015 року ОСОБА_1 мала статус одинокої матері та отримувала державну соціальну допомогу як одинока матір, яка не перебуває у шлюбі.

Згідно ст. 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» № 2811-XII від 21.11.1992 року, Право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі). Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. При цьому, особи, яким виплачується державна допомога сімям з дітьми, зобовязані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сімї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сімї тощо).

Таким чином, факт отримання ОСОБА_1 державної соціальної допомоги як одинокої матері та її обов`язок повідомляти органи соціального захисту про такий факт як зміни у складі сім`ї вказують на відсутність сімейних стосунків між позивачем та ОСОБА_6 .

Згідно ст. 315 ч.1 п. 5 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та оцінюючи всі докази в їх сукупності, вислухавши позицію сторін, покази свідків, суд дійшов висновку, що позивач дійсно певний період проживала в будинку ОСОБА_6 , проте, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не зазначив позивача як члена своєї родини при оформленні особової справи військовослужбовця (початок участі в зоні АТО - 29.10.2014 року), відмовив їй у реєстрації у своєму будинку, мав намір відновити стосунки з колишньою дружиною, під час короткотривалих відпусток проводив час з батьками та членами родини, а не з позивачем та її дітьми, при цьому позивачем не доведено, а судом не встановлено факту наявності між ОСОБА_1 та загиблим відносин як чоловіка і дружини та взаємних прав та обов`язків як осіб, що складають сім`ю, при цьому протягом заявленого в позові періоду позивач отримувала соціальну допомогу як мати одиначка, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не було надано достатньо доказів того, що вона саме в період часу з липня 2011 року по 21 травня 2015 року спільно проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю і вони, як чоловік та дружина, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про визнання права, як члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, судом встановлено наступне:
Згідно заяви ОСОБА_1 від 05.04.2018 року, позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням призначити та виплатити їй як члену сім`ї загиблого військовослужбовця частину одноразової грошової допомоги, передбачену Порядком № 975 призначення і виплати такої допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом № 6/2/1614 від 23.04.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив позивача, що з приводу порушених питань та в межах своєї компетенції, ОСОБА_1 29.04.2016 року вже подавала аналогічну заяву з аналогічних підстав і їй була надана відповідь № 6/2/428 від 12.08.2016 року та роз`яснено вимоги Закону та Постанови щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та необхідного переліку документів. При цьому, позивачу було роз`яснено її право оскаржити відповідне рішення у судовому порядку.

Згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року , право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сімї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобовязаного або резервіста . Члени сімї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобовязаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Цим же Законом визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, в ході розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що Херсонським обласним військовим комісаріатом, як органом, на який покладено функції щодо підготовки необхідних для призначення допомоги документів, і який не є розпорядником бюджетних коштів, який приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, будь-яким чином були порушені права ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту проживання ОСОБА_1 з загиблим ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з липня 2011 року по 21 травня 2015 року, при цьому, позивач не входить до числа осіб, які, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а отак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і в частині визнання за ОСОБА_1 її права як члена сім`ї військовослужбовця на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 80, 81, 89, 141, 263-265, 273, 315 ч.1 п. 5 ЦПК України, ст.ст. 3, 21 СК України на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) відмовити повністю у задоволенні її позову до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права, як члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного рішення суду апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Повне рішення суду виготовлено 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.