27.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/9171/18
Єдиний унікальний номер судової справи 205/9171/18
Номер провадження 2-з/205/145/18
УХВАЛА

іменем України

27 грудня 2018 року

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором позики від 26 квітня 2016 року в розмірі 2 000 доларів США, що еквівалентно 55 591,65 гривень та 3% річних в розмірі 3 454,30 гривень, яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Одночасно з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 78,1 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Старобазарна, буд. 12, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, до вирішення справи по суті.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, накладення арешту на майно є одним із способів забезпечення позову. Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Як на підставу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на домоволодіння, заявник посилається, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Однак, обраний заявником вид забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно не є співмірним із заявленими позивачем вимогами і фактично позбавляє відповідача права користування належним йому майном.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не наведено докази неспроможності відповідача сплатити суму боргу, оскільки небажання у добровільному порядку сплатити суми боргу за договором позики не є доказом відсутності коштів, достатніх для сплати у разі задоволення судом позовних вимог позивача, та наміру відповідача здійснити відчуження належного йому майна.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана потягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко