Сквирський районний суд Київської області
Справа № 357/7052/18
Провадження № 2/376/916/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Клочко В.М.

за участю секретаря судового засідання Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області, без фіксації судового засідання технічними засобами згідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_3, померлої 26.05.2016 року, який був складений та посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 29.01.2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 6-392 таким чином, що волевиявлення ОСОБА_3 при складенні заповіту було спрямовано на те що вона на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, за яким заповіла позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах земельну ділянку площею 3, 3554 га, кадастровий номер 0:04:011:0017, яка розташована на території Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2016 року № 51926421 видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.01.2003 року її мати ОСОБА_3 склала заповіт згідно якого в рівних частинах заповідала їй та її двоюрідному брату ОСОБА_6 належне спадкодавцю на праві приватної власності майно серед якого зазначила земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Колос» Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області розміром 4,1 в умовних кадастрових гектарах.

26.05.2016 року ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,3554 га, кадастровий номер 0:04:011:0017, яка розташована на території Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2016 року № 51926421 видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Будучи спадкоємцем за заповітом вона в установлений законом строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім спадкоємців за заповітом спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_2, оскільки на час відкриття спадщини був не працездатним.

При зверненні до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки із змісту заповіту не зрозуміло волю спадкодавця, щодо земельної ділянки, оскільки у заповіті зазначено, що спадкодавець заповідала право на земельну частку (пай), а у складі спадкового майна мається право власності на земельну ділянку що не є тотожними поняттями, а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала письмову заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги про тлумачення заповіту в частині спадкового майна в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, не заперечує проти позовних вимог позивача ОСОБА_1 про тлумачення заповіту в частині спадкового майна.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 26.05.2016 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданогоБілоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, який 21.01.2003 року було посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 6-392. Згідно заповіту ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах належне їй на праві приватної власності майно та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колос» Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області розміром 4,1 умовних кадастрових гектарах.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 успадкував ОСОБА_5 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, ОСОБА_1 шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем та непрацездатний чоловік померлої ОСОБА_2.

На день смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, що складається із земельної ділянки, площею 3, 3554 га, кадастровий номер 0:04:011:0017, яка розташована на території Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2016 року № 51926421 видане реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

У звязку з тим, що земельна частка (пай) зазначена у заповіті не є тотожним поняттям земельна ділянка, нотаріус, позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

При цьому чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України).

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення заповіту - це з'ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача.

Згідно п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті.

Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

На відміну від земельної ділянки межі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не визначені.

Право на земельну ділянку підлягає оформленню відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За результатами державної реєстрації права на земельну ділянку надається витяг з Державного реєстру прав.

На земельну частку (пай) видається сертифікат, який є вважається правовстановлюючим документом при реалізації громадянином права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Сертифікат містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах.

Виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Таке рішення приймається за результатами розгляду заяв, що були подані особами-власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) (див.: ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Як зазначено в рішенні Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, справа №6-11329св08, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, оскільки у відповідності до ст.1233ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обовязків на випадок смерті.

У нотаріальному порядку позивач не може успадкувати спадкове майно, у зв'язку з чим звернулася до суду із позовною заявою про тлумачення заповіту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та прийняття рішення про тлумачення заповіту складеного ОСОБА_3, померлою 26.05.2016 року, який був посвідчений таким чином, що волевиявлення ОСОБА_3 при складенні заповіту було спрямовано на те що вона на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, за яким заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_5 саме земельну ділянку.

Керуючись ст. 4,5, 12,95,200,206, 263-265,268 ЦПК України,

213,317, 1233,1236,1256 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту, складеного спадкодавцем - ОСОБА_3 від 29.01.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером №6-392, згідно з дублікатом заповіту, виданого ОСОБА_7 - державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 17.01.2018 року, зареєстрований в реєстрі №2-5, яким спадкодавець заповіла право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колос» Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області розміром 4,1 умовних кадастрових гектарах - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах кожному, як виявлення волі спадкодавця ОСОБА_3 заповідати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах земельну ділянку, площею 3,3554 га, розташовану за адресою: Київська область, Сквирський район, Пустоварівська сільська рада, кадастровий номер :04:011:0017, згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.01.2016року №51926421 виданим Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя