Справа № 755/7644/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Наумовій О.С., Седик Д.А., Якименко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 44 085,00 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2016 року в м. Києві, по бульв. Дружби Народів, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та марки "Volvo XC 60", державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ПІІ "ВІП-Рент" під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу "Daewoo Lanos", д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1

Цивільна відповідальність власника автомобіля "Volvo XC 60", державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідно до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/16-АVIS від 07 грудня 2015 року.

Позивач за заявою потерпілої особи та відповідно до зібраних документів виплатив ПІІ "ВІП-Рент" страхове відшкодування у розмірі 44 085,00 грн.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, що змушує ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернутись з даним позовом до суду, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим.

Ухвалою Дніпровського районного суду в м. Києві від 17 серпня 2017 року залучено в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав у повному обсязі та виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав. Зокрема вважав, що позивачем не було дотримано умов Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/16-АVIS від 07 грудня 2015 року, а саме: порушено процедуру оформлення страхової справи, не проведено експертизи щодо встановлення розміру завданих збитків.

Крім того, позивач є суб'єктом господарської діяльності в галузі страхування і здійснює свою діяльність з метою отримання прибутку та на власний ризик, а тому ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" не є потерпілою особою у правовідносинах, які склались. Страховик за договором добровільного страхування, який виплатив потерпілому страхове відшкодування, має право регресної вимоги лише у разі недостатності страхової виплати.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, на думку представника позивача, оскільки полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності франшиза становить 0, а максимально можливий розмір виплати за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн., обов'язок відшкодувати позивачу витрати, понесені на виплату потерпілій особі страхового відшкодування, покладено за законом на страховика відповідача, яким є ПрАТ СК "Нова".

За таких обставин, представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи: ПрАТ "Страхова компанія "Нова" у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або пояснень по суті позову до суду не надійшло.

Оскільки неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе проводити його у відсутність нез'явившихся осіб.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року, визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови суду убачається, що 12 серпня 2016 року о 17 годині 52 хвилини в м. Києві, по бульв. Дружби Народів, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Volvo", державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків, чим порушив п. 13.1 ПДР України (а.с.22).

Згідно Генерального договору №28-0199-2700/16-АVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів від 07 грудня 2015 року, цивільно - правова відповідальність власника автомобіля "Volvo", державний номерний знак НОМЕР_2 - ПІІ "ВІП-Рент" на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», термін дії з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року включно (а.с. 9-19).

Отже, 12 серпня 2016 року стався страховий випадок.

15 серпня 2016 року ПІІ "ВІП-Рент" звернулось із заявою до позивача про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження при ДТП транспортного засобу "Volvo", д.н.з. НОМЕР_2, що мала місце 12 серпня 2016 року (а.с. 7).

Вартість відновленого ремонту пошкодженого автомобіля "Volvo", д.н.з. НОМЕР_2 зазначена в Акті №БН-0000818 з наданих послуг по ремонту автомобіля від 03 жовтня 2016 року та становить 44 085,00 грн. (а.с. 21).

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі Страхового акту №БДККА-52287 від 10 жовтня 2018 року здійснила розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 44 085,00 грн. (а.с. 23).

Факт виплати позивачем страхового відшкодування у сумі 44 085,00 грн. на рахунок ПІІ "ВІП-Рент" підтверджується платіжним дорученням № 18446 від 10.10.2016 року (а.с. 24).

За даними Інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно - правова відповідальність власника автомобіля "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Нова", термін дії з 04.11.2015 року по 03.11.2016 року включно.

Відповідно до ст. 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц ( провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За ст. 5 вказаного Закону, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача.

А тому, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

За змістом статей 9, 22-28, 35 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

З огляду на означене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, суд не убачає правових підстав для задоволення позовних вимог і приходить до висновку про їх недоведеність.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 81, 141, 206, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 1194 ЦК України, ст.ст. 3,5, 6, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», суд, -

у х в а л и в :

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя О.О.Астахова