Справа № 454/58/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 вересня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я. ,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.,

в с т а н о в и в:

Представник позивача за дорученням ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 20.12.2017р. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач забезпечує необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини та посилаючись на норми сімейного законодавства просить в судовому порядку визначити місце проживання дитини разом із нею.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак суду подано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи.

За таких обставин та зі згоди позивача судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази у справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 29.01.2004р. сторони неперебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відтиск печатки на 10 сторінці паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Від подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані факти не оспорюються сторонами, а тому сумніву у їхній достовірності у суду не виникає.

Із довідки про склад сім`ї №6351 від 27.10.2017р. виданої КП «Сокальжитлокомунсервіс» вбачається, що у АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 власник; ОСОБА_2 чоловік; ОСОБА_4 син, ОСОБА_6 син.

Із матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, про що свідчить копія реєстраційного посвідчення від 12.12.2002р. ДКП Червоноградське МБТІ та копія договору купівлі-продажу від 04.06.2002р. які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, стабільний матеріальний дохід позивача, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хтосаме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічногорозвиткудитини, відповідно до законівУкраїни.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Оцінюючи зібрані у справі докази враховуючи, що відповідач не надав суду відзиву на позов та не надав доказів, які б спростовували вимоги позивача, оскільки він ухилявся від участі в судовому процесі та не реалізував свого обов`язку як учасник судового розгляду, а також враховуючи те, що дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю тільки у виняткових випадках, що позивач може забезпечити дитині рівень життя достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку, а тому місце проживання дитини слід визначити з матір`ю ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук