ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/12586/17

Провадження № 22-ц/818/177/18

Категорія: встановлення факту, що має юридичне значення

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою за апеляційною скаргою Міністерства Оборони України

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року у складі судді Нев`ядомського Д.В.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство Оборони України

про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

14.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його перебування на території Демократичної Республіки Афганістан з жовтня 1983 року по лютий 1986 року під час проходження військовій службі у лавах Радянської Армії з жовтня 1983 року по лютий 1986 року.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 Афганістан входить у перелік держав, на території яких в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії. У жовтні 1983 року заявник був призваний на строкову військову службу до лав Радянської Армії, яку проходив перебуваючи із жовтня 1983 року по листопад 1985 року на території Демократичної Республіки Афганістан. Однак, дану обставину у його військовому квитку № НОМЕР_1 , виданому Київським РВК м. Харкова 21.10.1983 року, відображено не було. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати право на отримання посвідчення учасника бойових дій у Демократичній Республіки Афганістан.
Харківський обласний військовий комісаріат і Міністерство оборони України знехтували викликами до суду та передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними обов`язками: відзиву на заяву ОСОБА_1 суду не надали, в судові засідання не з`явилися.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Суд встановив факт перебування ОСОБА_1 на території Демократичної Республіки Афганістан з жовтня 1983 року по лютий 1986 року під час проходження військовій службі у лавах Радянської Армії з жовтня 1983 року по лютий 1986 року.
В апеляційній скарзі Міністерства Оборони Україниу особі його представника ОСОБА_2 просить рішення суду від 15.08.2018 року скасувати та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.2018 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядати судами заяви про встановлення фактів проходження військової служби, перебування на фронті. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції повинен був закрити провадження.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою відповідача в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на території Демократичної Республіки Афганістан з жовтня 1983 року по лютий 1986 року під час проходження військовій службі у лавах Радянської Армії з жовтня 1983 року по лютий1986 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факти викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Проте з рішенням суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Дійсно, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню у судовому порядку, наводиться в ст. 315 ЦПК України і цей перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Разом з тим, при вирішенні питання про підвідомчість справи, суди мають право враховуватись норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Якщо чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи звертався заявник у передбаченому законом порядку до відповідного компетентного органу з метою отримання відповідного документу, що підтверджує факт, який він бажає встановити, яка обставина перешкоджає особі скористатися таким способом встановлення певного факту, а у разі наявності ознак порушення прав особи, з`ясувати у якому виді судочинства має бути захищене порушене відповідним органом право такої особи на встановлення певного факту.
Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що в заяві ОСОБА_1 про встановлення факту його перебування на території ДРА з жовтня 1983 року по лютий 1986 року під час проходження військової служби в лавах Радянської Армії, усупереч вимог статті 258 ЦПК України (в редакції цього Кодексу, яка діяла на час подачі заяви до суду) не вказано з якою метою він звертається до суду для встановлення цього факту, а також причину неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Разом з тим, чинним законодавством встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях.

Згідно з ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів); військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій; військовослужбовці автомобільних батальйонів, які направлялися до Афганістану для доставки вантажів у цю країну в період ведення там бойових дій; військовослужбовці льотного складу, які здійснювали вильоти на бойові завдання до Афганістану з території колишнього Союзу РСР.
Перелік держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12 травня 1994 року (з відповідними змінами та доповненнями) затверджено Положення, яке регулює правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни. Зокрема, цим Положенням передбачено видачу посвідчення, яке є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації. Передбачено також видачу листа талонів на право одержання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, визначено відповідні органи виконавчої влади, які уповноважені видавати відповідні документи (посвідчення, нагрудні знаки? талони на пільги, тощо)
Отже, вбачаються ознаки спору про право ОСОБА_1 на отримання статусу учасника бойових дій, який виник між ним та відповідним суб`єктом владних повноважень, який має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. (ст. 5, ч.1 ст. 19 КАСУ) .

Згідно частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Суд першої інстанції на вказані вимоги процесуального закону увагу не звернув і постановив рішення про встановлення факту, що має юридичне значення у справі, в якій вбачається спір про право.
За таких обставин колегія суддів відповідно до вимог статті 377 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та залишає заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, ст. 377, ст.ст. 381-382, 389, 390 ЦПК України,апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Міністерства Оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.6, код.ЄДРПО 00034022) судовий збір у розмірі 480 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

В.Б. Яцина