КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/9068/17 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
провадження №22-ц/824/3472/2018 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року у складі судді Луценка О.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики грошей від 30 травня 2016 року шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.04.1993 року Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №20-8469, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 20.04.1993 року в книзі 11-31 за реєстровим №106/31039, в розмірі суми боргу 754 080 грн. 75 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 травня 2016 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого вона надала позичальнику кредит в розмірі 754 080 грн. 75 коп. з терміном повного погашення заборгованості до 30.05.2021 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 30 травня 2016 року укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м.

31 липня 2016року ОСОБА_4 померла і після її смерті було заведено спадкову справу №08/2016, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №59319445.

03 серпня 2016 року позивачка направила заяву №22 приватному нотаріусу КМНО Бровченко М.О. з вимогою повідомлення спадкодавців померлої ОСОБА_4 про наявний борг у спадкодавця в розмірі 754 080 грн. 75 коп., та їх обов'язок задовольнити кредитора.

17 серпня 2016року приватний нотаріус КМНО Бровченко М.О. надала відповідачу довідку за місцем вимоги №84/02-14, з якої вбачається, що станом на 17 серпня 2016 року ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

11 квітня 2017 року приватний нотаріус КМНО Бровченко М.О. надала лист, з якого вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла одна особа, подавши відповідну заяву у строк 6 місяців. Права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 станом на 11 квітня 2017 року не оформлювалися і не видавалося свідоцтво про право на спадщину.

Відповідачка свої зобов'язання за договором позики не виконує, внаслідок чого станом на 04 липня 2017 року заборгованість складала 754 080 грн. 75 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості померлої ОСОБА_4 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 30.05.2016 року у розмірі 754 080 грн. 75 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.04.1993 року Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №20-8469 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 20.04.1993 року в книзі 11-31 за реєстровим №106/31039.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 7540 грн. 82 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини і підлягають застосуванню норми ст.ст.1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора, а тому є наявними підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 30 травня 2016 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого позивачка надала позичальнику кредит в розмірі 754080 грн. 75 коп. з терміном повного погашення заборгованості до 30 травня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 30 травня 2016 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м.

За умовами договору іпотеки, який є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, останньому надано право обирати спосіб звернення на заставлене майно серед передбачених ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», зокрема, звернути стягнення за рішенням суду та продати на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст.39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла боржник ОСОБА_4 і після її смерті було заведено спадкову справу №08/2016, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №59319445.

03.08.2016 року позивачка направила заяву №22 приватному нотаріусу КМНО Бровченко М.О. з вимогою повідомлення спадкодавців померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 про наявний борг спадкодавця в розмірі 754 080 грн. 75 коп. та їх обов'язок задовольнити кредитора.

17 серпня 2016 року приватний нотаріус КМНО Бровченко М.О. надала відповідачці довідку за місцем вимоги №84/02-14, з якої вбачається, що станом на 17.08.2016 року ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

11.04.2017 року приватний нотаріус КМНО Бровченко М.О. надала лист з якого вбачається, що після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадщину прийняла одна особа, подавши відповідну заяву у строк 6 місяців. Права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 станом на 11.04.2017року не оформлювалися і не видавалися свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі статтями 608, 1218, 1219 ЦК України у зв'язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно зв'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Згідно зі ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі суми боргу 754 080 грн. 75 коп.

При тому колегія суддів звертає увагу на те, що хоча формально спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру не вказаний, але він може бути усунений шляхом звернення до суду першої інстанції для роз'яснення рішення відповідно до ст.271 ЦПК України, ст.ст.38, 39 Закону України «Про іпотеку» і колегія суддів не вбачає це за основу для скасування рішення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: