Номер провадження: 22-ц/785/2217/18
Номер справи місцевого суду: 2-1784/2010
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2 про повернення кредиту, посилаючись на наступні обставини.

Між ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" та відповідачем ОСОБА_3 27 грудня 2006 року був укладений кредитний договір № к-2113, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 105000,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 12,0 % річних. ОСОБА_3 зобов'язалась повернути ці грошові кошти у строк до 27.12.2026 року, щомісячно, в термін з 26 по останнє число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за вище зазначеним договором становить 1168,00 доларів США.

Відповідно до кредитного договору № к-2113, відповідач ОСОБА_3, згідно п.4.7. зобов'язалась щомісяця в строк з 26 по останнє число кожного місяця сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 1060,50 грн., також згідно п. 6.1. за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів, позичальник сплачує пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен прострочений день.

Для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого відповідачка в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором надала в іпотеку квартиру, що розташована з адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,0 кв. метрів, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року.

Крім того, для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1159, за яким ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в частині сплати суми кредиту та відсотків по ньому за весь термін використання кредиту.

Також, для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1160, за яким ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в частині сплати суми кредиту та відсотків по ньому за весь термін використання кредиту.

Однак, в результаті невиконання умов зобов`язання за вказаним договором у ОСОБА_3, станом на 25 вересня 2009 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 109998,65 доларів США та 11408,23 грн. яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому засіданні надав уточнення до позовної заяви, в якому зазначено що найменування позивача Відкрите акціонерне товариство „Банк „Фінанси та кредит" змінено на Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та кредит", також було змінено позовні вимоги, в частині суми боргу, оскільки станом на 15 червня 2010 року сума боргу, відповідно договору кредитування значно зросла, та становить 116 089,34 доларів США що станом на 15.06.2010 еквівалентно 918 266 ,68 грн., та 20 952,73 гривні.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином судовою повісткою, про причини неявки суд не повідомили.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2010 року позовні вимоги - задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором № к-2113 від 27 грудня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 у розмірі 918 266 (дев'ятсот вісімнадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 68 коп., з них: заборгованість по кредиту - 757 671,53 грн., заборгованість по процентам - 103 888,83 грн., пеня за несвоєчасну виплату платежів - 56 706,32 грн., а також 20 952 (двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 73 коп., з яких: заборгованість по виплаті комісії за користування кредитом - 15 907,50 гривні, пеня за несвоєчасну плату щомісячних комісії - 5 045,23 гривні. Стягнено солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" суму державного мита в розмірі 1 700 грн. 00 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

20.02.2017 р. ухвалою суду було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання скасування оскаржуваного рішення та ухваленні нового, яким у задоволені позовних вимог відмовити у частині стягнення з ОСОБА_2, солідарно з іншими відповідачами у справі суми грошових коштів у розмірі 918266,68 гривень. При цьому скаржник в своїй апеляційній скарзі навела лише доводи про те, що вона не була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи та вона не підписували ніякого договору поруки.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та відповідачем ОСОБА_3 27 грудня 2006 року був укладений кредитний договір № к-2113, відповідно до умов якого відповідачка 26 грудня 2010 отримала кредит в сумі 105000 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,0% річних, відповідач зобов'язалася повернути ці грошові кошти у строк до 27.12.2026 року, щомісячно, в термін з 26 по останнє число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за вище зазначеним договором становить 1168,00 доларів США.

Відповідно до кредитного договору № к-2113, відповідач ОСОБА_3, згідно п.4.7. зобов'язалась щомісяця в строк з 26 по останнє число кожного місяця сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 1060,50 грн., також згідно п. 6.1. за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів, позичальник сплачує пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен прострочений день. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених вище зазначеного договору. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити всі проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами

Для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого відповідачка в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором надала в іпотеку квартиру, що розташована з адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,0 кв. метрів, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року.

Для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є: квартира під номером 37 /тридцять сім/, що знаходиться в місті Одеса по вул. Сегедськії в будинку номер 9, належну ОСОБА_3 на підстав договору купівлі-продажу.

Крім того, для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1159, за яким ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в частині сплати суми кредиту та відсотків по ньому за весь термін використання кредиту.

Також, для забезпечення повернення кредитних ресурсів 27 грудня 2006 року між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1160, за яким ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в частині сплати суми кредиту та відсотків по ньому за весь термін використання кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 не виконала умови Кредитного договору щодо часткового погашення кредиту та сплати відсотків за фактичне використання кредитних коштів щомісячно, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість перед ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" щодо погашення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Незважаючи на попередження ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про порушення умов кредитного договору та вимогу погасити заборгованість за кредитом, ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № к-2113 від 27 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" та ОСОБА_3, банк повністю та в строки виконав зобов'язання по вищезазначеному договору, видавши з позичкового рахунку готівкою через касу ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" відповідачці ОСОБА_3 кошти в сумі 105 000 доларів США.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як передбачено п.3.4 Кредитного договору, у випадку невиконання відповідачем умов договору, Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, зібранні у справі докази та їх належна оцінка свідчать про обґрунтованість позовних вимог ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про стягнення заборгованості за кредитним договором № к-2113 від 27 грудня 2006 року з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2 у розмірі 918 266,68 грн., з них: заборгованість по кредиту - 757 671,53 грн., заборгованість по процентам - 103 888,83 грн., пеня за несвоєчасну виплату платежів - 56 706,32 грн., а також 20 952,73 гривні, з яких: заборгованість по виплаті комісії за користування кредитом - 15 907,50 гривні, пеня за несвоєчасну плату щомісячних комісії - 5 045,23 гривні.

Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Таким чином твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає, що зазначені в апеляційній скарзі обставини та факти спростовуються матеріалами справи.

Так, на а.с.43-44, 58, містяться розписки скаржниці ОСОБА_2 про те, що вона отримала судові повістки про виклик до суду, в тому числі і в судове засідання на 16.06.2010 року. Жодного належного та допустимого доказу того, що вона не підписувала договір поруки та не отримувала повідомлень про заборгованість не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. Клопотань про призначення почеркознавчої експертизи у суді першої інстанції не заявляла, в суд апеляційної інстанції жодного разу не з'являлась, зразки підпису не надавала.

Таким чином, твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели б до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги скаржника про скасування вказаного рішення районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.11.2018 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко