Справа № 191/4687/18
Провадження № 2/191/1339/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної Ю.Г.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Роздорської селищної обєднаної територіальної громади про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Роздорської селищної обєднаної територіальної громади про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 11.05.1989 року, посвідченого секретарем Роздорської селищної Ради народних депутатів Синельниківського району, Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 37, була власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37.

Після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме 11.05.1989 року, ОСОБА_4 склала заповіт в якому на випадок своєї смерті заповіла належний їй жилий будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього належать, розташовані в селищі Роздори, вул. Горького, 37, Синельниківського району, Дніпропетровської області ОСОБА_4 (після шлюбу - ОСОБА_5) ОСОБА_6. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Роздорської селищної Ради народних депутатів Синельниківського району, Дніпропетровської області ОСОБА_3 і зареєстровано в реєстрі за № 38.

30.09.1997 року ОСОБА_2 померла. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_5 подала до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, але право власності на житловий будинок не зареєструвала.

28.02.2001 року позивач уклала з ОСОБА_5 письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37, при цьому, ОСОБА_5 передала їй всі правовстановлюючі документи на житловий будинок, а позивач передала останній грошові кошти у розмірі 500 доларів США (дві тисячі шістсот грн.., на той час). ОСОБА_5 зобовязалася на протязі року отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом, зареєструвати за собою право власності на вказаний будинок та укласти з нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку.

Позивач з сином та матірю з 2001 року, тобто укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, і по цей час мешкає у вищевказаному житловому будинку тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном майже 17 років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою. Вказаний факт володіння цим майном з 2001 року по теперішній час підтверджується довідкою виконавчого комітету Роздорської селищної ради.

По невідомим їй причинам ОСОБА_5 вищевказаних дій по нотаріальному оформленню договору купівлі-продажу житлового будинку не виконала. Факт укладення письмового договору купівлі-продажу житлового будинку та передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 28.02.2001 року.

В 2018 році їй стало відомо, що 16.02.2013 року ОСОБА_5 померла так і не виконавши свого зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається.

У звязку з викладеним просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Роздори, вул. Горького, 37, укладеного 28.02.2001 року між мною, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, дійсним, визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37.

Позивач до початку судового засідання надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач до початку підготовчого судового засідання надала заяву, якою просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги визнає повністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі не явки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксації судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України- за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.05.1989 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку розташованого в селищі Роздори, вул. Горького, 37, Синельниківського району, Дніпропетровської області (а.с.6).

11.05.1989 року ОСОБА_4 склала заповіт в якому на випадок своєї смерті заповіла належний їй жилий будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього належать, розташовані в селищі Роздори, вул. Горького, 37, Синельниківського району, Дніпропетровської області ОСОБА_4 (після шлюбу - ОСОБА_5) ОСОБА_6. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Роздорської селищної Ради народних депутатів Синельниківського району, Дніпропетровської області ОСОБА_3 і зареєстровано в реєстрі за № 38 (.с. 12).

Згідно з копіює свідоцтва про шлюб серії ІV-КИ виданого 20.10.1989 року, ОСОБА_8 20.10.1989 року уклала шлюб з ОСОБА_9. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_9 (а.с.15).

З копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №129484 вбачається, що 30.09.1997 року ОСОБА_2 померла.

З копії розписки вбачається, що 28.02.2001 року позивачка уклала з ОСОБА_5 письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37, при цьому, ОСОБА_5 передала їй всі правовстановлюючі документи на житловий будинок, а вона передала останній грошові кошти у розмірі 500 доларів США (дві тисячі шістсот грн.., на той час). ОСОБА_5 зобовязалася на протязі року отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом, зареєструвати за собою право власності на вказаний будинок та укласти з нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №502513, 22 лютого 2013 року ОСОБА_5 померла.

З довідки №1439 від 09.11.2018 року виданої Синельниківським МБТІ та копії технічного паспорта вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в с. Роздори, вулиця Горького, будинок 37 Синельниківського району, Дніпропетровської області зареєстрований за ОСОБА_2.

З копії спадкової справи №79 до майна померлої 30.09.1997 року ОСОБА_2 вбачається, що 20.03.1998 року ОСОБА_5 звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 30.09.1997 року.

Відповідно до довідки від 26.12.2018 року державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, спадкова справа після померлої 15 лютого 2013 року ОСОБА_5 заведена Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до довідки від 22.12.2018 року державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, спадкова справа після померлої 15 лютого 2013 року ОСОБА_5 не заводилася.

Зважаючи на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений в 2001 році, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тому до вказаних правовідносин належить застосувати положення чинного на той момент законодавства, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній, у належних випадках формі, досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 227 цього ж Кодексу, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

При підписанні спірного договору між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, як те передбачає ст. 153 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року.

Так, позивач сплатила продавцю ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 2600,00 грн. за житловий будинок розташований за адресою: Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37, після чого ОСОБА_1 прийняла предмет договору в своє володіння, користувалася предметом договору та користується до теперішнього часу.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Отже, як встановлено судом, позивач вчинив всі залежні від нього дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, однак у зв'язку з тим, що продавець ОСОБА_5 після укладення договору ухилялася від його посвідчення, а в подальшому померла, здійснити цього позивач не має змоги, що порушує його майнові права та інтереси.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Також, судом встановлено, що позивач, як сумлінний набувач, майже 17 років є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37, здійснює оплати пов'язані з володінням власністю, та за вказаною адресою зареєстрована.

Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 200, 206, 259, 263, 264ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Роздори, вул. Горького, 37, укладеного 28.02.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Роздори, вул. Горького, 37.

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_12