КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6344/2018
У Х В А Л А

28 грудня 2018 року місто Київ

справа № 754/1806/17

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Борисова О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головування судді Журавської О.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 06 липня 2017 року подав апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 порушує права та обов'язки ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень. Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України реалізація цього права здійснюється, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження судового рішення суду першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною другою статті 292 ЦПК України 2004 року ухвали суду першої інстанції, оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 ЦПК України 2004 року, зокрема, забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову.

Із змісту положень пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 292 ЦПК України 2004 року приходжу до висновку висновку, що особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, можуть оскаржити ухвалу про забезпечення позову, якщо відповідно до цієї ухвали їх зобов'язано вчинити певні дії або утриматися від них, або вона порушує права або інтереси цієї особи. Отже, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов'язки цих осіб.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 грудня 1997 року №9-зп зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо мають місце ущемлення прав і свобод громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

З огляду на викладене, вважаю, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, статті 292 ЦПК України 2004 року (чинного на час постановлення оскаржуваної ухвали) ОСОБА_2 може оскаржити ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову у апеляційному порядку.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним судом виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення апелянта до суду з апеляційною скаргою) за подання апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подачі апеляційної скарги представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, апелянту необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 320 грн. на реквізити: отримувач коштів - УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок: 0024, МФО банку отримувача: 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Крім того, пунктом 2 ч.4 ст.356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, матеріали справи не містять копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових документів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно супровідного листа Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2017 року копії апеляційної скарги з додатками на 45-ти арк. у трьох примірниках було направлено на адресу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою у прийнятті апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, апелянту на виконання вимог п.2 ч.4 ст.356 ЦПК України необхідно надати до Київського апеляційного суду копії апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та надати оригінал квитанції про оплату судового збору.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього кодексу застосовуються положення ст. 185 цього кодексу.

Керуючись ст.ст.185, 356, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року про задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі не виконання вимог ухвали у визначений строк скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Борисова О.В.