Справа № 161/2329/18 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/802/299/18 Категорія: 5 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Карпук А.К., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря судового засідання Лимаря Р.С.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/3 частину однокімнатної квартири та визнання права власності на однокімнатну квартиру за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/3 частину однокімнатної квартири та визнання права власності на однокімнатну квартиру.

Позов обґрунтовано тим, що їй спільно із відповідачем ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. ЇЇ частка становить 2/3, а відповідача 1/3.

Позивачка вказувала, що частка відповідача в квартирі є незначною і виділити її в натурі неможливо. Спільне користування та володіння квартирою є також неможливим. Вважає, що припинення права власності відповідача на частку не завдасть йому істотної шкоди та буде відповідати інтересам сторін.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану частку з виплатою відповідачу грошової компенсації.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повернуто в користь ОСОБА_1 з депозитного рахунку у територіальному управлінні ДСА у Волинській області (р/р 2504, , МФО 820172 в ГУДКСУ у Волинській області) внесені нею відповідно до: - квитанції № 29 від 08 лютого 2018 року кошти в розмірі 24 727 грн; - квитанції № 100 від 24 вересня 2018 року кошти в розмірі 100 000 грн; - квитанції № 35 від 25 вересня 2018 року кошти в розмірі 58 435 грн.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що їй надійшла пропозиція з Луцька влаштуватися на роботу, однак на даний час це є неможливим, оскільки вона не має доступу до квартири. Відповідач усіма способами перешкоджає їй проживати у квартирі, зловживає алкогольними напоями, ображає її та дітей, що робить неможливим спільне користування та володіння квартирою.

Поданий на апеляційну скаргу відзив відповідач ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що належна йому на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 не є незначною, припинення права власності на неї завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника, оскільки він працевлаштований у м. Луцьку і на даний час вказана квартира є його постійним місцем проживання. На виплату грошової компенсації за частку у квартирі він не погоджується. Крім того, позивачка з моменту їх одруження постійно проживає за її зареєстрованим місцем проживання у житловому будинку по вул. Центральна, 97, с. Видраниця, Ратнівського району Волинської області, який належить йому на праві приватної власності.

Вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові ОСОБА_1, оскільки втрата ним права власності на частку у квартирі і неможливість у ній надалі проживати, позбавить його постійного місця проживання, ускладнить доступ до постійного місця роботи. Просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що внаслідок припинення права на частку у спільній квартирі відповідач буде позбавлений житла, яке займає і облаштовує впродовж двох років, несе самостійно витрати по утриманню, і яке знаходиться за місцезнаходженням юридичної особи, де він працевлаштований, а тому припинення права на частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам, які гарантовані Конституцією України.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності у співвідношенні 1/3 і 2/3 частки відповідно (а.с.63).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 401/5 від 12 липня 2018 року ринкова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 становить 183 162 грн.

Судом також встановлено, що ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року було постановлено визнати та затвердити мирову угоду, укладену між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4, згідно умов якої відповідач ОСОБА_4 належний йому на праві власності житловий будинок з двома господарськими будівлями, що розташований по вул. Центральній, 97 в с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, дарує своїй дочці ОСОБА_5. Позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 дарують своєму синові ОСОБА_6. Позивачка ОСОБА_1 відмовляється від належної їй частки на користь позивача ОСОБА_4 в автомобілі марки «Фольксваген Кадді», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі WV1ZZZ2KZ5X05967. Решту майна подружжя згідно списку, складеного Видраницькою сільською радою Ратнівського району Волинської області, в тому числі 20 м куб. шлакоблоків, сторони між собою ділять наполовину добровільно.

Як встановлено місцевим судом, сторонами по справі мирова угода на даний час не виконана.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що частка відповідача у спірній квартирі порівняно із її часткою є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим, відповідач має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачу ОСОБА_4 належить 1/3 частка спірної квартири, указана частка у порівнянні із часткою співвласника ОСОБА_1 - 2/3, не може бути визначена як незначна.

Поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися виходячи з конкретних обставин справи. При цьому умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку.

Проте позивачка звертаючись із позовом про припинення права відповідача на частку у спільному майні, жодним чином не обґрунтувала чи не завдасть таке припинення істотної шкоди відповідачу.

Судом також встановлено, що спірне житло близько двох років з часу розірвання шлюбу між сторонами по справі займає відповідач, який за власний кошт самостійно утримує квартиру. У даній квартирі згідно будинкової книги ОСОБА_4 зареєстрований з 06 квітня 2018 року (а.с.79-82).

Згідно довідки ЦСТРІ «Енергія І» (м. Луцьк Волинської області) від 02 липня 2018 року ОСОБА_4 працює у вказаній організації з 01 квітня 2016 року по даний час. Наведене, як обґрунтовано вказує суд, свідчить про те, що втрата ним частки у спільній квартирі, і відповідно, неможливість в ній надалі проживати, завдасть йому шкоди в частині доступу до постійного місця роботи як територіально, так і в частині можливих матеріальних витрат на найм іншого житла в м. Луцьку.

Та обставина, що відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок в с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, сама по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки правові підстави для припинення права власності ОСОБА_4 на належну йому частку в праві спільної часткової власності на квартиру в розглядуваному випадку відсутні.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги позивачка ОСОБА_1 вказувала на те, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, проте такі висновки колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки як встановлено місцевим судом, позивачка ніколи не користувалася вказаним житлом, як і не надала доказів на підтвердження здійснення їй перешкод у користуванні даним житлом.

Безпідставними також є покликання позивачки на те, що відповідач може проживати у належному йому на праві власності житловому будинку в с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, з огляду на те, що зазначене житло територіально значно віддалене від місяця роботи відповідача, що знаходиться в м. Луцьку.

Крім того, як встановлено місцевим судом, позивачка під час розгляду справи не заперечувала тієї обставини, що на даний час вона, як і до розірвання шлюбу, проживає з їх спільними з відповідачем дітьми в с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, відповідач будь-яких перешкод останній в їх проживанні не чинить та не має наміру в подальшому користуватися зазначеним будинком та зберігати своє право власності на нього, вказане житло він планує подарувати дочці, про що була домовленість з позивачкою, відповідно до умов укладеної між сторонами в іншій справі згаданої мирової угоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді