Провадження № 2-з/265/17/18
У Х В А Л А

21 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову до подання позову, -

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2018 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла заява адвоката ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5, і знаходяться у неї на рахунку № 9100 у ПАТ КБ «Приватбанк», а також шляхом обмеження її у виїзді (перетинання кордону України).

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з продажу будинку № 1 від 05 листопада 2018 року. На виконання умов спірного договору Виконавець виконав взяті на себе зобовязання та здійснив обумовлену послугу. Приблизно 25.08.2018 року в рамках Міської цільової програми «ОСОБА_6 на 2018-2022 роки» № 7/28-3472 від 28 лютого 2018 року до Маріупольської міської Ради було подано пакет документів для розгляду питання щодо продажу будинку № 3 по провулку Свободи в місті Маріуполі. Угоду купівлі-продажу вказаного будинку було заплановано провести 19 грудня 2018 року о 17-00 годині у приміщенні приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, яка і відбулася. Проте відразу після підписання угоди замовниця відмовилася виконувати покладені на неї договірні обовязки щодо оплати послуг, повідомивши про це виконавця. На даний час їм достовірно відомо, що ОСОБА_3 (відповідач за позовом), отримавши грошову суму за продаж зазначеного будинку (виплату грошової суми за договором купівлі-продажу, реєстровий № 2843 від 19 грудня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, заплановано у термін з 21 по 25 грудня 2018 року шляхом її перерахування на особистий рахунок ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_4) Н.В., відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» - має намір виїхати до Російської Федерації на постійне місце проживання.

Вважає за необхідне забезпечити позов до предявлення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або поновлення порушених чи освоюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд вважає, що представником заявника ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Зокрема, суду не надано доказів на підтвердження наявності та належності майна та грошових коштів, на яке представник заявника просить накласти арешт, що свідчить лише про припущення, що не може бути прийнято судом як доказ.

Також, суду не надано доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Що стосується вимоги про обмеження ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_4) Н.В. у вигляді обмеження виїзду (перетинання кордону) України, вона також є безпідставною та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою, і приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149,150,153 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову до подання позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складання через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 21 грудня 2018 року.

Суддя С.С. Гноєвой