Провадження №2/554/3938/2018
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

28 грудня 2018 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Андрієнко Г.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, у якій просить: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача борг у сумі 100000 грн., три проценти річних від простроченої суми, що становить 6669,56 грн., а також інфляційні збитки, що становить суму в розмірі 30519,34 грн., а всього на загальну суму у розмірі 141188,90 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн.; стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 4000 грн. за висновок експертного економічного дослідження.

Крім того, у позові ОСОБА_1 просить про відстрочення сплати судового збору на певний час, але не довше ніж до ухвалення рішення у справі, посилаючись на майновий стан позивача, який не дозволяє сплатити судовий збір.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частинами 1,3 ст.136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Наведена норма кореспондується зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору або надання відстрочки для його сплати є майновий стан заявника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995 року).

Звертаючись до суду із даною заявою, позивачем не зазначено достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували його неспроможність сплатити судовий збір по даній цивільній справі на момент подання позовної заяви.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецеденту практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином, враховуючи, що відстрочка сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, у заяві ОСОБА_1 не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає їй сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, а тому заява про відстрочку сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки законні підстави для відстрочки сплати судового збору відсутні.

Враховуючи вищевикладене, пред'явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.177 ЦПК України, а саме: відсутні оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання позовної заяви згідно заявлених вимог майнового характеру.

Беручи до уваги викладене, слід запропонувати позивачу подати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд звертає увагу позивача на те, що станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом відповідно до абз.2 пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, у даному випадку відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI за позовні вимоги майнового характеру про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 141188,90 грн. судовий збір складає 1411,88 грн., а за позовну вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. судовий збір становить 704,80 грн.

Платіжні реквізити для перерахування судового збору наступні: отримувач: УК у м.Полтаві/Шевченків р-н/ 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38019510; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; номер рахунку отримувача 6005; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу: *;101; _ Октябрський районний суд м.Полтави (назва суду, де розглядається справа), .

Відповідно до ст.185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Таким чином, дану позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.136, 177, 185 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

У разі невиконання позивачем ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Андрієнко