Справа №443/1298/18
Провадження №2/443/1025/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2018 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Шальвіри І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька-ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що на АДРЕСА_1, загальною площею - 127,0 кв.м., житловою площею-53,2 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її батько-ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_2, Жидачівського району, Львівської області. За життя батько склав заповіт відповідно до якого все належне їй майно заповів їй, а тому спадкування відбувалось за заповітом. Відповідачі у справі (його діти) є спадкоємцями першої черги за законом, проте, останні на спадкове майно не претендують. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, що виявила бажання прийняти спадщину (житловий будинок), в законодавчо визначений строк звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем цілісно права власності на спадкове майно.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим до матеріалів справи копією акту від 07.04.1989 року про передачу Роздільським ВО "Сірка" в особисту власність ОСОБА_7 в порядку компенсації за будинковолодіння, яке підлягає знесенню, індивідуального житлового будинку з надвірними прибудовами в с. Володимирці, Жидачівського району, Львівської області (арк. справи 6).

Відповідно до довідки №169, яка видана виконкомом Володимирецької сільської ради від 26 квітня 2018 року, вбачається, що господарство АДРЕСА_1, дійсно рахувалося за ОСОБА_7 (арк. справи 14).

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 дійсно на праві власності належав- ОСОБА_7.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у віці 67 років, помер ОСОБА_7, про що 24 квітня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №13 та виконавчим комітетом Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львіської області, від 24 квітня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (арк. справи 13).

Спадщина відкрилася в цей же день відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, вбачається, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: "належний мені житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою для її обслуговування, розташовані в с. Володимирці, Жидачівського району, Львівської області, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті, і все те на що я по закону матиму право заповідаю дочці ОСОБА_1". Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований (арк. справи 8).

Також в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач у справі є і дочкою померлого та відповідно спадкоємцем за заповітом. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29 жовтня 1988 року (арк. справи 22).

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами та обставинами справи встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_7 (спадковця) і входять до числа спадкоємців першої черги. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено. Проте відповідачі на спадкове майно не претендують (арк. справи 19, 21).

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області №312/02-31 від 24 квітня 2018 року, встановлено факт звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька-ОСОБА_7., у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно, як має намір успадкувати (арк. справи 4).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька-ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в с. Володимирці, Жидачівського району Львівської області, загальною площею - 127,0 кв.м., житловою площею - 53,6 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: с. Володимирці, Жидачівського району, Львівської області, паспорт серія НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: с. Володимирці, Жидачівського району, Львівської області, паспорт серія НОМЕР_4.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: с. Володимирці, Жидачівського району, Львівської області, паспорт серія НОМЕР_5.

Суддя З.М.Коліщук