КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/45419/16

номер провадження: 22-ц/824/1736/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року у складі судді Литвинової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної Гвардії України, треті особи: Служба безпеки України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної Гвардії України, треті особи: Служба безпеки України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, Російська Федерація, в особі Уряду Російської Федерації, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є власником житлового будинку площею 64,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. У період з 24 червня 2014 року по 05 липня 2014 року вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами були пошкоджені снарядами внаслідок проведення антитерористичної операції. З даного приводу позивач звернулася до Слов'янського МВ ГУМВС України у Донецькій області із заявою про кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 31 жовтня 2014 року.

Вказувала, що розмір заподіяної їй матеріальної шкоди становить 1 173 692 грн. Крім того, внаслідок зруйнування будинку позивачу також заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінила в 200 000 грн. Вважала, що провина за спричинення їй матеріальної та моральної шкоди лежить на державі внаслідок проведення антитерористичної операції.

З урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної Гвардії України матеріальну шкоду у розмірі 1 173 692 грн та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач просила виплатити їй матеріальну шкоду, завдану руйнуванням належного їй будинку відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а саме, вартість ремонтно-будівельних робіт для його відновлення, а не повну вартість будинку та земельної ділянки. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надала висновок судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2018 року, згідно якого вартість ремонтно-будівельних робіт належного позивачу домоволодіння становить 977 822 грн, який є належним доказом. Вказаний висновок експертизи відповідачами не спростований.

Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач не довела, що завдана їй матеріальна шкода у вигляді втрати майна та завдана моральна шкода, внаслідок такої втрати, були спричинені неправомірними діями відповідачів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства подало відзив, в якому, що суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову, оскільки чинним законодавством не урегульований порядок компенсування шкоди потерпілому внаслідок кримінального правопорушення за рахунок державного бюджету. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Кабінет Міністрів України зазначає, що судом обґрунтовано зазначено, що позивач мала добровільно передати належний їй пошкоджений будинок внаслідок терористичного акту місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Позивач не надала доказів того, що вона передала пошкоджене майна місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Антитерористичний центр при Службі безпеки Україниподав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що по справі не встановлено існування обвинувального вироку суду, який підтвердив би, що позивачу була заподіяна шкода саме внаслідок злочину - терористичного акту. Крім того, позивач добровільно не передала пошкоджений будинок місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів, що вона зверталась до місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування із пропозицією про добровільну передачу пошкодженого будинку внаслідок терористичного акту чи можливості забезпечення її новим житлом замість пошкодженого житла, маючи намір відновити власне майно, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25 березня 2010 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 25 березня 2010 року, належать земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.

Згідно акту № 321 обстеження нерухомого майна, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції, протокол засідання робочої комісії затверджено рішенням виконкому Слов'янської міської ради від 18 лютого 2014 року № 99, будівлі за адресою: АДРЕСА_1, віднесені до 3 категорії.

Відповідно до протоколу № 2 засідання робочої комісії з обстеження об'єктів, які постраждали під час проведення антитерористичної операції від 15 серпня 2014 року, затверджено акт № 321 обстеження нерухомого майна по АДРЕСА_1, що відноситься до 3 категорії технічного стану (не підлягають відновленню - повне та часткове порушення будівлі).

Судом першої інстанції встановлено, що 05 листопада 2014 року працівники Слов'янського РУ ГУ Державної служби по надзвичайним ситуаціям України в Донецькій області склали акт про пожежу, згідно з яким в період часу з 24 червня 2014 року по 05 липня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 сталася пожежа внаслідок обстрілу із вогнепальної зброї в період проведення антитерористичної операції.

31 жовтня 2014 року Слов'янським МВ ГУМВС України в Донецькій області була зареєстрована заява про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.194 КК України.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0003860 в період часу з 24 червня 2014 року по 05 липня 2014 року під час проведення артилерійського обстрілу невідомими особами у місті Слов'янськ було повністю знищено будинок АДРЕСА_1, чим було спричинено матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_1 на суму 200 000 грн (ЖЕО 13404 від 31 жовтня 2014 року).

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000280 за ч.2 ст. 258 КК України, що знаходиться в управлінні СБ України в Донецькій області, яке було об'єднане із загальним кримінальним провадженням за фактами руйнування будинків у місті Слов'янську № 0000029 за ч.2 ст.258, ст.341, ч.3 ст. 262 КК України.

Також судом першої інстанції встановлено, що у межах кримінального провадження № 0000029, внесеного до ЄРДР від 12 квітня 2014 року, була винесена постанова від 09 жовтня 2017 року про проведення будівельно-технічної експертизи.

Згідно висновку № 2629/2630 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2018 року, пошкодження жилого дому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні: частково зруйновано - несучі стіни, перегородки, повністю зруйновано - перекриття, дах та покрівля, знищені дверні та віконні блоки, повністю знищені підлога, внутрішнє оздоблення, усі інженерні комунікації. Технічними причинами руйнувань конструкцій жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1, є пошкодження осколками, вибуховою хвилею від розривів боєприпасів при артобстрілі та пожежею, яка виникла після цього. Технічний стан даного житлового будинку на момент події не придатний для проживання, будинок знаходиться в аварійному стані та потребує капітального ремонту. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, становить 972 822 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто, обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, що здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону.

Обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення антитерористичної операції, є розташування пошкодженого майна на території АТО.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Слов'янськ Донецької області, в якому розташований будинок позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до з ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до пункту 6 ч.1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Згідно з ч.1 ст.86 Кодексу цивільного захисту України забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Частиною 9 ст.86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, добровільно передати пошкоджений чи зруйнований внаслідок терористичного акту будинок чи майно місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України, розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджений житловий будинок, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній.

Вказані висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №219/11736/св18.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1, як власник зруйнованого під час антитерористичної операції будинку, до ухвалення рішення суду, добровільно передала його місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції, за його безпідставністю.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач просила виплатити їй матеріальну шкоду, завдану руйнуванням належного їй будинку на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а саме, вартість ремонтно-будівельних робіт для його відновлення, а не повну вартість будинку та земельної ділянки, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: