ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 635/6487/17

Провадження № 22-ц/818/1279/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського райсуду Харківської області від 6 вересня 2018 року, ухвалене суддею Назаренко О.В.

в с т а н о в и в :

Ужовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення за договором позики суми 46775,04 грн і судового збору в сумі 640 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він позичів відповідачу 1 серпня 2013 року грошові кошти в сумі 1600 доларів США еквівалентній 22400 грн , а той зобов"язався повернути борг до 30 жовтня 2014 року, але не виконав взяті на себе зобов"язання. У зв"язку з цим позивач просить стягнути суму боргу в сумі 42922,59 грн та 3% річних в сумі 3852,45 грн., всього 46775,04 грн та судовий збір..

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надав суду оригіналу розписки.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову і стягнути судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи і судових засіданнь взагалі не відбувалось, тому позивач був позбавлений можливості надати оригінал розписки, який надає суду апеляційної інстанції.

Стверджує, що неодноразово його представник приходив до суду, але судові засідання не проводилися у зв"язку із зайнятістю судді.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не зясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення з постановленням нового про задоволення позову.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Згідно оригіналу розписки відповідач ОСОБА_2 1 серпня 2013 року взяв у позивача ОСОБА_1 1600,00 доларів США, які зобовязався повернути до 30 жовтня 2014 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернути.

У справі, яка переглядається, позивач надав розписку на підтвердження факту укладення договору позики, тому судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача спірних грошових коштів в сумі 1600 доларів США, яка станом на 27 жовтня 2017 року складала по курсу 2682,6619 за 100 доларів США 42922,59 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядом справи встановлено, що існує зобовязання між сторонами, це зобовязання є грошовим, доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, не існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Заборгованість тривала 1092 дні з 31 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2017 року , тому 3% річних складає 3852,45 грн (42922,59:365х3:100х1092).

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений до суду першої інстанції в сумі 640 грн та до суду апеляційної інстанції в сумі 960 грн, всього 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 6 вересня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в сумі 42 922 (сорок дві тисячі дев"ятсот двадцять дві) грн 59 коп., 3% річних за період з 31 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2017 року в сумі 3852 (три тисячі вісімсот п"ятдесят дві) грн 45 коп. і судовий збір в сумі 1600 грн., всього 48375 (сорок вісім тисяч триста сімдесят п"ять) грн 04 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

ОСОБА_3

повний текст постанови

складено 28 грудня 2018 року

.