Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
21.12.2018 394/900/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Новоархангельськ справу за позовом ОСОБА_1 до Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що його рідний батько ОСОБА_2, ще за свого життя зробив заповідальне розпорядження та заповів позивачеві право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Колос» розміром 4,71 га без визначення меж цієї частки в натурі, яка належала спадкодавцеві на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КР №0056980 виданого Новоархангельською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 6 лютого 1997 року на підставі рішення від 04.02.1997 року за №20, дану земельну частку (пай), позивач до теперішнього часу так і не оформив.

Навів суду обставини, що це унеможливили прийняти спадщину оскільки на той, час він не зміг належним чином оформити спадщину, а на даний час втратив оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), а тому не може його успадкувати.

Просив суд з урахуванням викладених обставин визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Позивач в підготовче судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про проведення розгляду цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в підготовче судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд вважає, що підготовче судове засідання можливо провести за відсутності сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, на думку суду, наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

02.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) /а.с.2-5/.

02.11.2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання /а.с.17-19/.

20.11.2018 року по справі витребувано докази та відкладено підготовче судове засідання /а.с.30-32/.

18.12.2018 року позивач змінив підстави та предмет позову в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України /а.с.57-59/.

18.12.2018 року відкладено підготовче судове засідання у звязку із зміною підстав і предмета позову з наданням відповідачу часу з ознайомленням з заявою /а.с.65-66/.

Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

В розумінні ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 помер 08 липня 2001 року в с. Левківка Новоархангельського району Кіровоградської області (свідоцтво про смерть серії І-ОЛ № 134920) /а.с.61/.

За життя ОСОБА_2, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0056980, належало право на земельну ділянку площею 4,71 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в КСГП «Колос» с. Торговиця на підставі рішення Новоархангельської райдержадміністрації від 04.02.1997 року №20-р /а.с. 69/.

31 липня 2000 року Торговицькою сільською радою було посвідчено заповіт, за реєстровим № 154, на підставі якого ОСОБА_3 своє право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії КР № 0056980 заповів позивачу.

На даний час у позивача відсутній оригінал сертифікату на земельну частку (пай) та він позбавлений в добровільному порядку успадкувати земельну частку (пай) за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги суд враховує наступні положення матеріального права.

В розумінні положень частин 1, 2, 3 4 ст. 473 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Ст. 41 Конституції України вказує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 374 ЦК України субєктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади, дана норма кореспондується у п. а) ч. 1 ст. 80 ЗК України.

Дефініція права власності на землю дана у ч. 1 ст. 78 ЗК України, зокрема право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

П. г) ч. 1 ст. 81 ЦК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: прийняття спадщини.

З аналізу зазначених норм різних галузей права вбачається, що держава забезпечує охорону та захист відносин власності в України, що має на меті законодавчого врегульований механізм права власності, відновлення порушених відносин власності при цьому беруться критерії рівності усіх субєктів права, неможливості позбавлення особи права власності протиправним шляхом, наявність у майбутнього власника вимагати усунення всяких порушень його права. Предметом захисту цивільного права виступають цивільні права та інтереси, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства.

В нашому випадку обєктом позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально не визначеного майна. Предметом позову є вимога позивача про визнання його права на спадкове майно. Однією із сторін у позові є територіальна громада, яка на даний час володіє майном, а саме земельною ділянкою, яка за правом може бути успадкована позивачем.

Наступними нормами матеріального права закріплено право та перехід прав та обовязків від особи, яка померла до спадкоємців.

Так у ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України).

З приписів ч. 1 ст. 1222 слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ч. 1 та 3 ст. 1223 ЦК України наголошують на тому, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті та право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В ч. 1 ст. 1225 ЦК України закріплено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Загалом спадкове право це сукупність цивільно-правових норм, які регулюють відносини, що виникають у звязку із спадкуванням та які наведені вище судом до виниклих правовідносин. Саме по собі спадкування являє перехід прав і обовязків від померлої особи до спадкоємця в разі його згоди на прийняття спадщини. До складу спадщини належать усі права та обовязки спадкодавця, що він мав при житті або вони виникли після його смерті. Це свідчить про те, що спадкоємець спадкує всі права та обовязки спадкодавця, за винятком тих, які за своєю природою не можуть бути переданні.

В нашому випадку ОСОБА_3 заповідав належне йому, за життя, право на земельну частку (пай). Заповіт це є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За своєю сутністю заповіт є одностороннім правочином, а саме дією однієї сторони. Заповіт має за мету настання певних юридичних наслідків, а саме передачу прав і обовязків спадкодавця іншій особі спадкоємцю.

Досліджуючи заповіт суд констатує, що він складений компетентною особою з дотриманням його форми та посвідчення. Волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Правоздатність та дієздатність ОСОБА_3 на день схвалення заповіту перевірено. Заповіт не змінено і не скасовано. За таких обставин у суду відсутні сумніви у його достовірності та належності.

Також суд окремо зазначає, щодо визнання позову відповідачем саме по собі вказує, що існують обставини, які унеможливлюють успадкування позивачем заповіданого йому права на нерухоме майно, що саме по собі підлягає судовому захисту та як наслідок задоволення позову.

Враховуючи вищевказані обставини та викладені норми права суд приходить до наступного мотиваційного висновку, що позивач на підставі заповіту є спадкоємцем права на нерухоме майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, є громадянином України, бажає успадкувати це право, майно, яке буде успадковане за цим правом, не виключено із цивільного обігу, а тому за даних обставин він в жодному разі не може бути позбавлений заповіданого йому права та його право підлягає судовому захисту.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 200, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 1216 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1225, 1233 ЦК України, ст. ст. 78, 81 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну частку (пай) розміром 4,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка належала спадкодавцеві ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КР № 0056980 виданого Новоархангельською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 6 лютого 1997 року на підставі рішення від 04.02.1997 року за № 20-р., який помер 08 липня 2001 року.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії ЕА № 471521.

Торговицька сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області, місцезнаходження вул. Радянська, с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 04366927.

Рішення може бути оскаржено через Новоархангельський районний суд до Кропивницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Копію даного учасникам не пізніше наступного дня після проголошення надіслати поштою.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя: