У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018 Справа №2-7801/10

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії та рішення державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову №22018451 від 08.05.2018 року винесену головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 14 жовтня 2010 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 22018451 на підставі виконавчого листа № 2-7801 від 16.09.2010 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 серпня 2010 року до досягнення дітьми повноліття. 08.05.2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 22018451. ОСОБА_1 із вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню із наступних підстав. Державний виконавець у своїй постанові посилається на те, що у боржника існує заборгованість зі сплати аліментів, однак у виконавчому провадженні відсутня інформація щодо встановлення місця проживання боржника, а також не перевірено фінансового становища останнього на дату винесення постанови. Жодного умислу в його діях, які б свідчили про ухилення від виконання зобовязань перед стягувачем, не має. Законом не передбачене обовязкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобовязань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Не було зясовано чи дійсно боржник ухиляється від виконання зобовязань та є підстави вважати, що в майбутньому він буде ухилятися. Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, з мотивів наведених у скарзі.

Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вважає скаргу безпідставною, подавши пояснення щодо поданої скарги відповідно до яких зазначив, що скаржником у жовтні 2018 року було сплачено аліментних платежів на утримання своєї неповнолітньої дитини згідно судового рішення у розмірі 1800 грн., борг по яких у нього складає 64572 грн., що свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення. Також зазначили, що твердження ОСОБА_1 про те, що він дізнався про судове рішення про стягнення із нього аліментів у 2018 році не відповідає дійсності та спростовується тим, що на адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялись копії матеріалів виконавчого провадження. Крім цього, у 2013 році під час проведення перевірки за поданням начальника Відділу ДВС про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ст..164 КК України, останній у своїх поясненнях зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів у нього виникла у зв»язку із тим, що він не працює та не має постійного джерела доходів. Також під час вчинення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що за боржником відсутня реєстрація рухомого чи нерухомого майна на праві власності, а також інших джерел доходів, у тому числі відкритих рахунків у банках. Згідно із ч.9 ст.71 Закону України «про виконавче провадження» в редакції чинній на момент винесення спірної постанови, за наявності заборгованості за сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. За наведених підстав у задоволенні скарги просить відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства - обовязковість виконання рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2010 року у справі №2-7801/10, ухвалено стягувати із ОСОБА_1 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягувати з 04 серпня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.

В порядку виконання вказаного рішення суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 16 вересня 2010 року видано виконавчий лист №2-7801/10.

З метою примусового виконання виконавчого листа №2-7801/10 від 16 вересня 2010 року, 14 жовтня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №22018451.

У березні 2012 року Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції звертався у Тернопільський РВ УМВС України в Тернопільській області із поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у звязку із виниклою заборгованістю у нього по сплаті аліментів, яка станом на 01.02.2012 р. становила 13 140,00 грн.

Із інформації Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області №8/10115 від 05.11.2013 року вбачається, що при проведенні перевірки дільничним інспектором Чимишиним В.Р. з приводу повідомлення Відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про факт наявності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті, було опитано боржника, який пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у звязку з тим, що він на даний час є безробітним і не має постійного джерела доходів. Від сплати аліментів на утримання своїх дітей не відмовляється і жодного наміру ухилятись від їх сплати не має, а по мірі можливості їх сплачує і матеріально допомагає дітям.

14.03.2012 року та в подальшому, 05.02.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається із акту державного виконавця від 19.02.2014 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом із стягувачем ОСОБА_2

Із наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що стягувачу ОСОБА_2 були видані довідки про неотримання аліментів за наступні періоди: із 04.08.2010 р. по 01.02.2011 р., із 01.02.2011 р. по 01.07.2011 р., із 01.11.2014 р. по 30.04.2015 р., із 01.05.2015 р. по 31.10.2015 р., із 01.11.2016 р. по 30.04.2017 р., з якими остання зверталась в органи соціального захисту для отримання допомоги.

Згідно Розрахунків заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах станом на 01.02.2012 р. становила 13 140,00 грн.; на 01.12.2013 р. 26 940 грн.; на 01.02.2015 р. 34 740 грн.; на 01.04.2017 р. 50 940 грн.; на 01.05.2018 р. 58 140 грн.; на 01.12.2018 р. 64 572 грн.

Таким чином наведене свідчить про не бажання боржника ОСОБА_1 належним чином виконувати судове рішення по сплаті аліментів, а також не бажання останнього погашати борги, які виникли у нього з цього приводу.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції під вчинення виконавчих дій, встановлено, що за ОСОБА_1 не зареєстровано на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови у тому числі: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

Враховуючи зазначені вимоги Закону, 08 травня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, якою ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-7801, виданого 16.09.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Посилання скаржника на те, що у виконавчому провадженні відсутня інформація щодо встановлення місця проживання боржника, не перевірено фінансового становища останнього на дату винесення постанови, а також, що не було зясовано чи дійсно боржник ухиляється від виконання зобовязань та є підстави вважати, що і в майбутньому він буде ухилятися, як на підставу незаконності оскаржуваної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд вважає безпідставними, оскільки, такі твердження спростовані, дослідженими в судовому засіданні, матеріалами виконавчого провадження відповідно до яких у боржника існує значна сума заборгованості по сплаті аліментів, останньому із 2012 року відомо про існування судового рішення про стягнення аліментів, не намагання боржника погасити борг по сплаті аліментних платежів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії державного виконавця з приводу винесення 08 травня 2018 року постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, відповідають вимогам ст.ст. 3, 4, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження» та вважає, що державний виконавець правомірно виніс постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ОСОБА_1 постанови і вважає, що вона винесена відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і його право не було порушено, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу у повному обсязі складено 02 січня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_6