Дата документу 20.12.2018 Справа № 553/526/18
Провадження № 2/554/1858/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Овчаренко Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про визнання генеральної угоди недійсною та застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору наступної іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», в якому просив визнати недійсною генеральну угоду № 10 від 21 грудня 2007, укладену між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «ВТБ Банк», яке відступило свої права ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»), та ОСОБА_6 (після зміни прізвища ОСОБА_1), та за наслідками недійсності генеральної угоди визнати недійсним договір наступної іпотеки № 22.45-10/07-ДІ від 21 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого по договору стало ПАТ «ВТБ Банк», яке відступило свої права ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»), як іпотекодержателем, та ОСОБА_4, як іпотекодавцем, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №6540.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_6 (після зміни прізвища ОСОБА_4), було укладено генеральну угоду № 10 від 21 грудня 2007 року.

Генеральну угоду було укладено строком на 10 років по 20.12.2017 року, загальний розмір позичкової заборгованості за кредитами наданими в рамках генеральної угоди не повинен перевищувати суми еквівалентної 1200000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. Цільове призначення кредитів на споживчі цілі.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_1 за генеральною угодою, між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «ВТБ Банк»), як іпотекодержателем, та ОСОБА_4, як іпотекодавцем, 21 грудня 2007 року було укладено договір наступної іпотеки № 22.45-10/07-ДІ, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 О та зареєстрований в реєстрі за №6540 (надалі - договір іпотеки). Первісний іпотекодержатель - Полтавське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» 20 грудня 2007 року надав згоду на повторне обтяження іпотекою вказаного нерухомого майна.

Пунктом 1.1. Договору іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007р. визначено, що іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника за генеральною угодою №10 від 21 12.2007 р. та кредитними договорами, які укладені, або будуть укладені на підставі генеральної угоди.

Оскільки в договорі іпотеки не конкретизовано інші кредитні договори окрім генеральної угоди, то необхідно вважати, що такі договори не були укладені на момент укладення договору іпотеки.

Предметом іпотеки визначено нежитлову будівлю (приватний клуб), що знаходиться за адресою: м. Полтава, проспект Першотравневий, буд.17-б, загальною площею 928,4 кв. м.

Між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_6 (після зміни прізвища ОСОБА_4), на підставі генеральної угоди було укладено кредитні договори від 21 грудня 2007 року № 22.45-10/07- СК, від 21 грудня 2007 року № 22.47-10/07-СК, від 31 березня 2008 року № 22.71-10/08-СК.

У кредитних договорах не конкретизовані договори, укладені для забезпечення зобовязань позичальника, а до Договору іпотеки сторони не вносили змін, тому без внесення відповідних змін до кредитних договорів і договору іпотеки відсутні правові підстави для поширення забезпечення іпотекою за договором іпотеки на зобовязання позичальника за кредитними договорами, укладеними на підставі генеральної угоди.

ПАТ «ВТБ Банк» 18.11.2015 року відступило права вимоги грошових зобовязань за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» згідно з договором № 21МБ та Додатковою угодою до нього №1 від 27.11.2015.

Також між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 30.11.2015р, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» набуло право іпотекодержателя за договором наступної іпотеки № 22.45/10/07-ДІ від 21 грудня 2007 року.

ОСОБА_1 маючи намір подати позов проти вимог нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в межах прав наданих боржнику ст. 518 ЦК України, для встановлення дійсної суми грошового зобовязанння позичальника перед первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк», в т.ч. плати та інших сукупних платежів повязаних з користуванням кредитними грошовими коштами, яка випливала з умов генеральної угоди, звернувся в січні 2018 року до Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_8. з заявою провести відповідне експертне економічне дослідження.

Виходячи з Висновку № 151 експертного економічного дослідження від 31.01.2018 року складеного експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_8 ОСОБА_9 умови генеральної угоди не відповідають вимогам Постанови НБУ «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168, та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а в генеральній угоді відсутня інформація щодо відсоткових ставок, порядку їх обчислення та сплати, графіку платежів, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, умов кредитування, на підставі якої можна встановити реальну процентну ставку за користування кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту та розмір щомісячного платежу по виконанню зобовязань позичальника.

Тобто фактично положення генеральної угоди не відповідають вимогам, які встановлені законодавством України щодо кредитного договору та порушують права позичальника як споживача банківської послуги, а тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Визнання недійсним правочину, який визначає основне зобовязання, за наслідками тягне за собою визнання недійсними правочинів, які визначають зобовязання, що забезпечують основне.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.05.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами від 10.09.2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 як опікуна в інтересах ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та закрито підготовче судове засідання.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Позивачем було подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, де він зазначав, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» заявило клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що позивачем начебто повторно подано позов стосовно тих самих спірних правовідносин, які вже розглядались в суді та по яких було прийнято рішення, яке набрало законної сили, посилаючись на наявність рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.12.2010 року у цивільній справі № 2-2580/10, яке набрало законної сили 25.02.2011 року. Такі твердження не відповідають дійсності, оскільки підстави для визнання генеральної угоди №10 від 21 грудня 2007 року, укладеної між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступниками якого стали ПАТ зустрічний позов у цивільній справі № 2-2580/10 заявлявся з підстав порушення ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступниками якого стали ПАТ «ВТБ Банк», і ТОВ «Фінансова компанія «Поліс») при укладанні генеральної угоди, та кредитних договорів укладених в її рамках, валютного законодавства України, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині рішення від 07.12.2010 року Ленінського районного суду м. Полтави в цивільній справі № 2-2580/10.

Також позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначав, що в рамках даної справи він звернувся до суду з метою захисту прав свого недієздатного сина ОСОБА_4, який не є стороною генеральної угоди №10 від 21.12.2007 року, проте, являється стороною договору наступної іпотеки. Фактично, права ОСОБА_4, як сторони договору наступної іпотеки № 22.45- 10/07 від 21.12.2007 року були порушені в момент незаконної перереєстрації права власності за вказаним договором приватним нотаріусом приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» 19 жовтня 2016 та подальшому захопленню громадської будівлі, що знаходиться в місті Полтава по проспекту Першотравневому, буд. 17 «б», реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, що сталося 25.10.2016. Тому, строк позовної давності для захисту прав недієздатного ОСОБА_4 у даному випадку не сплив та не підлягає до застосування судом.

Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань, а також відзиву на позов зі сторони відповідача на адресу суду не надходило.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Скористувавшись своїм правом, представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому зазначав, що позивач посилається на те, що оскільки обовязкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в генеральній угоді №10 від 21.12.2007р., то вона не відповідає вимогам чинного законодавства України, в т.ч. вимогам ЦК України в частині, що регулює правовідносини позики та банківського кредиту, та забезпечення, ставить позивача в нерівне становите порівняно з відповідачем, а тому повинна бути визнана недійсною.Так, пунктом 1.1 Генеральної угоди встановлено, що банк на положеннях та умовах цієї Угоди зобовязується надавати Клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії', укладених у рамках цієї Угоди і які є її невідємними частинами.Тобто сторони погодили, що кредитні договори які укладені у рамках цієї Угоди є її невідємними частинами, а отже і умови визначені у цих кредитних договорах є невідємними частинами Генеральної угоди. Як вбачається із змісту кредитних договорів в них передбачені всі обовязкові умови встановлені чинним законодавством. Додатковою підставою для встановлення факту обізнаності з умовами кредитного договору слугує той факт, що позивач особисто підписав Графіки погашення капіталу та процентів до кредитних договорів, а отже був повністю обізнаний з тими сумами які повинен був вносити кожного місяця на погашення кредитної заборгованості. Крім того, оскільки, позивач є стороною Генеральної угоди та Кредитних договорів, 21 грудня 2007 року був ознайомлений з його змістом, з умовами надання кредиту, то перебіг позовної давності за вимогами про визнання такого договору недійсним розпочався з 21 грудня 2007 року, а тому він пропустив строки звернення до суду з позовом.

Також представник відповідача надав пояснення, де зазначав, що вобґрунтування своїх доводів, як позивач, так і третя особа, опікун іпотекодавця за оспорюваним Договором іпотеки, - ОСОБА_5 посилаються на наступну судову практику: Постанова Верховного суду України від 15.11.2010 № 3-8гс10, справа 33/560. Постанова Верховного Суду України від 15.11.2010 3-7гс10, справа 33/563. Однак, вказані судові рішення є такими, що спростовують, а не підтверджують доводи позивача. Верховним Судом України в обох наведених вище справах касаторам було відмовлено в задоволені касаційних скарг з причин того, що у спірному іпотечному договорі сторони визначили такі умови, як зміст і розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, а також його реєстраційні дані. Отже, оспорюваний іпотечний договір містив усі істотні умови, передбачені статтею 18 Закону України "Про іпотеку", та забезпечував вимогу за чинним генеральним договором з урахуванням конкретних кредитних договорів, які є його невід'ємною частиною, що не суперечить вимогам частини четвертої статті 3 вказаного Закону.

Третя особа ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 в судове засідання не зявився. Направив заяву ( правову позицію) в якій позов повністю підтримав та виклав підстави аналогічні викладеним позивачем. Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах ОСОБА_4 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялися, надали заяву щодо розгляду справи у їх відсутність при вирішення питання покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі не подання учасником справи без повідомлення причин доказів. витребуваних судом, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами.

Судом встановлено, що між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступник ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_6 (після зміни прізвища ОСОБА_4), було укладено генеральну угоду № 10 від 21 грудня 2007 року строком на 10 років. Загальний розмір позичкової заборгованості за кредитами наданими в рамках генеральної угоди не повинен перевищувати суми еквівалентної 1 200 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. Цільове призначення кредитів на споживчі цілі. Пунктом 1.1 передбачено, що банк на положеннях та умовах цієї угоди зобовязується надавати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, изначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії. Договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди і які є її невідємними частинами. Також пунктом 2 передбачено, що умови надання,термін погашення та розмір кожного кредитного договору оформлюється кредитними договорами,які є невідємними частинами цього договору. Пунктом 2.3 визначено, що конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, цільове призначення кредиту визначається Сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках цієї угоди.

Так, в межах вищевказаної генеральної угоди укладено кредитний договір № 22.45-10/07-СК від 21 грудня 2007 року на підставі якого позивач отримав 500 000 доларів США, кредитний договір № 22.47-10/07-СК від 21 грудня 2007 року -450 000 доларів США, кредитний договір 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року -200 000 доларів США.

Умовами вказаних кредитних договорів чітко визначено предмет договору, порядок надання грошових коштів, строк виконання зобовязань , права сторін та обовязки .

Окрім того, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за генеральною угодою, між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступник ПАТ «ВТБ Банк»), як іпотекодержателем, та ОСОБА_4, як іпотекодавцем, 21 грудня 2007 року було укладено договір наступної іпотеки № 22.45-10/07-ДІ, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 О та зареєстрований в реєстрі за №6540. Первісний іпотекодержатель - Полтавське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» 20 грудня 2007 року надав згоду на повторне обтяження іпотекою вказаного нерухомого майна. Умовами договору іпотеки забезпечено виконання зобовязань за кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі ,з умовами якої іпотекодавець ОСОБА_4 ознайомлений та згоден, що підтверджується його підписом .

В подальшому між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, додаткову угоду №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 30.11,2015, відповідно до яких Банк відступив право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс».

Позичальник не виконував належним чином свої зобовязання за Кредитними договорами, внаслідок чого станом на Дату відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_6 перед Новим кредитором склала 1 672 942,90 доларів США, зокрема:

за Кредитним договором 1 у загальному розмірі 763 451,62 доларів США, що складається з:

простроченого основного боргу за кредитом 549 547,59 доларів СІІІА; заборгованості за процентами - 213 904,03 доларів США.

за Кредитним договором 2 у загальному розмірі 625 012,50 доларів США, то складається з:

простроченого основного боргу за кредитом 450 000,00 доларів США, заборгованості за процентами 175 012,50 доларів США.

за Кредитним договором 3 у загальному розмірі 284 478,78 доларів США, що складається з:

простроченого основного боргу за кредитом - 200 000,00 доларів США, заборгованості за процентами - 84 478,78 доларів США.

Вказана заборгованість, в тому числі стягнуто і на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.12.2010 року.

В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», в наслідок ігнорування боржником та іпотекодержатедем письмових вимог про усунення порушень та сплату суму заборгованості застосувало положення п. 6 Договору іпотеки, та в позасудовому порядку звернуло стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки і наразі є власником нерухомого майна.

Судом встановлено, що пунктом 1.1 Генеральної угоди передбачено, що банк на положеннях та умовах цієї Угоди зобовязується надавати Клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї Угоди і які є її невідємними частинами.

Позивач, як на підставу визнання недійсності генеральної угоди, посилається на висновок № 151 від 31.01.2018 року наданий Харківським науково- дослідним інститутом судових експертиз ім.М.С. ОСОБА_8. Експретом ОСОБА_9 за заявою ОСОБА_1. яким встановлено, що в генеральній угоді №10 від 21,12.2007р. не були встановлені та не розкриті відповідачем обовязкові відомості, то вона не відповідає вимогам чинного законодавства України. Проте, вказаний висновок суд не приймає до уваги оскільки всупереч ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку відсутні відомості що експерт попереджений (обізнаний ) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, дана норма закону надає право сторонам у договорі врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, сторони Генеральної угоди: Банк та Позивач, керуючись основоположним принципом договірного права, - свобода договору, за спільною домовленістю, керуючись вільною волею визначили, що Кредитні договори є невідємними частинами Генеральної угоди і саме в них визначаються і конкретизуються порядок та умови укладення Кредитних договорів та видача кредиту з дотриманням всіх вимог чинного на час їх укладення законодавства.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. «Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Таким чином, іпотека в силу ч. 4 ст. З Закону України «Про іпотеку» може забезпечувати вимогу, котра виникне в майбутньому. В даному випадку, в т.ч. й вимогу за Кредитними договорами, як невідємними частинами Генеральної угоди.

Вичерпний перелік істотних умов іпотечного договору наведений в ст. 18 Закону України «Про іпотеку», зокрема пп.2-4: зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

В оспорюваному Договорі іпотеки, визначені ст. 18 Закону України «Про іпотеку» істотні умови, також зазначені.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку , що при укладенні генеральної угоди та договору іпотеки між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, вони укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу відповідачами не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про визнання генеральної угоди недійсною та застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору наступної іпотеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: вул. П.Тичини, 16, м.Полтава.

Відповідачі:

ПАТ «ВТБ Банк», адреса: ОСОБА_11Шевченка вул..Пушкінська, 8/26, м.Київ, .

ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», адреса: вул..Шовковична, 44-42, оф.1-В, м.Київ, , представник ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2

Треті особи:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, адреса: вул..І.Мазепи, 30, м.Полтава.

ОСОБА_5, адреса:вул..Європейська, 68, кв. 57, м.Полтава.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2018 року.

Суддя Октябрського

районного суду м. Полтави ОСОБА_13