Справа № 369/9468/18
Провадження №2/369/3410/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Позовна заява обґрунтована порушенням норм Цивільного кодексу України під час укладення кредитного договору та договору іпотеки.

03 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив до завершення розгляду справи та ухвалення судового рішення по справі заборонити ПАТ «Родовід Банк» та будь-яким уповноваженим особам, що діють від його імені вчиняти дії, направлені на відчуження права вимоги за Договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1і від 27 серпня 2008 року, в тому числі й укладати договір уступки (відступлення) права вмиоги, а також вчиняти будь-які дії, направлені щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1і від 27 серпня 2008 року.

В обгрунтування заяви зазначив, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит №77.2/СЖ-194.08.1 відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 537 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 %.

Також 27 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №77.2/СЖ-194.08.1і відповідно до умов якого позивач надав в заставу належен йому нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонального повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що знаходиться за адресою: 08153, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., АДРЕСА_1.

Зазначає, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 19 грудня 2017 року № 811-рш «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію Пцблічного акціонерного товариства «Родовід Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осібприйнято рішення від 20 грудня 2017 року № 5455 «Про початок процедури ліквідації АТ «Родовід Банк» та деоегування повноважень ліквідатора банку»

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «родовід Банк» з 20 грудня 2017 року до 19 грудня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Родовід Банк», визначенні зокрема статями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активвів банку, начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 20 грудня 2017 року до 19 грудня 2019 року включно.

За таких обставин, враховуючи, що одним із етапів, що передує ліквідації банку, як юридичної особи є продаж його активів на аукціонах (торгах) відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших підзаконних нормативних актів, може мати місце ситуація за якої актив Банку у вигляді права вимоги за кредитним та іпотечним договором може бути передано на аукціон (торги) з метою реалізації, наслідком чого стане наявність нового кредитора (іпотекодержателя), який буде вчиняти дії, направлені щодо звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення боргу.

Окрім цього, Банк може скористатись позасудовими способами звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі іпотечного застереження, шляхом переоформлення на себе права власності на дане нерухоме майна.

Отже, за таких обставин невжиття заходів забезпечення позову, враховуючи предмет спору, підстави та мотиви позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.08.2018 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року скасовано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Подана заява відповідає вимогам щодо забезпечення доказів, які містяться уГлаві 10 ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно дост. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбаченихст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із положеннями ч. 1ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

П. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст.2,18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2008 року між ТОВ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №77.2/СЖ-194.08.1, відповідно до умов договору якого кредитор зобовязався надати позичальнику кошти в сумі 537 000, 00 грн, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути кредит в сумі 537 000, 00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 відсотків річних в прядку та на умовах та в строки вказані у договорі. Кредит надавався на покращення житлових умов в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того 27.08.2018 року між ВАТ «Родовід Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 77.2/СЖ-149.08.11, відповідно до якого іпотекодержатель з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового приміщення, а саме житлову квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3.

З приводу забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки та заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії спрямовані на відчуження прав вимоги а також вчинення дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. зустрічним позовом

Позивачем обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача за зустрічним позовом на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення заборони до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв'язку між заходом забезпечення позову (накладення заборону вчинення дій) та предметом позовних вимог про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе забезпечити позов, шляхом заборони ПАТ «Родовід Банк» та будь-яким уповноваженим особам, що діють від його імені вчиняти дії направлені на відчуження права вимоги за договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1 від 27 серпня 2008 року, в тому числі й укладати договір уступки (відступлення) права вимоги, а також вчиняти будь-які дії, направлені щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1 від 27 серпня 2008 року.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми .

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про права саме з приводу нерухомого майна на яке позивач просить накласти заборону, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обовязкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-154,259,260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки задовольнити.

Заборонити ПАТ «Родовід Банк» та будь-яким уповноваженим особам, що діють від його імені вчиняти дії, направлені на відчуження права вимоги за Договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1і від 27 серпня 2008 року, в тому числі й укладати договір уступки (відступлення) права вмиоги, а також вчиняти будь-які дії, направлені щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 77.2/СЖ-194.08.1і від 27 серпня 2008 року.

Стягувач: ОСОБА_1, адреса: 08135, АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_1.

Боржник: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», адреса: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, Код .

Відповідно до нормЗакону України "Про виконавче провадження"ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред'явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Копію ухвали направити сторонам та уповноваженим органам для виконання.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки:http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя Пінкевич Н.С.