ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 1522/20345/12

провадження № 61-13529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Заїкіна А. П., Гірняк Л. А., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося із позовом, вимоги якого збільшило у подальшому, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 вересня 2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 908-н, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 69 300 доларів США на строк до 15 вересня 2026 року із сплатою 11,5% річних на придбання квартири АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 вересня 2006 року банк уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку вказану квартиру, та договір поруки із ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_1 допустив порушення виконання умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, станом на 13 вересня 2010 року виникла заборгованість у загальному розмірі 78 532,30 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 55 670 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом 6 835 доларів США; заборгованість за процентами 12 440,44 доларів США; пеня за кредитом 1 352,84 доларів США; пеня за процентами 2 233,96 доларів США, яку банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У листопаді 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість станом на 15 жовтня 2012 року у розмірі 89 953 доларів США та 49 884,31 грн, яка складається із: залишку основного боргу 48 420 доларів США; простроченої заборгованість за кредитом 14 085,06 доларів США; прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 27 447,94 доларів США; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту у розмірі 3 920 грн; пені за прострочений основний борг за кредитом у розмірі 15 496,11 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 29 927,95 грн.; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 540,25 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року, ухваленим у складі судді Єршової Л. С., позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89 953 доларів США та 49 884,31 грн, яка складається із: залишку основного боргу за кредитом у розмірі 48 420 доларів США; простроченого боргу за кредитом у розмірі 14 085,06 доларів США; прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 27 447,94 доларів США; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту у розмірі 3 920,00 грн; пені за прострочений основний борг за кредитом у розмірі 15 496,11 грн; пені за прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 29 927,95 грн; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 540,25 грн. Стягнено державне мито у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з боржника і поручителя.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання споживчого кредиту, за умовами якого виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору, повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. Встановивши, що відправлену банком вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості позичальник не отримував, не отримував такої вимоги і поручитель, апеляційний суд дійшов висновку, що звернення банку з позовом до суду є передчасним.

У грудні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» посилається на те, що апеляційний суд не врахував докази, які свідчать про порушення боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів; право кредитора на звернення до суду з відповідними вимогами не може бути обмежено у разі ненаправлення досудової вимоги про повернення кредиту.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів», а також з порушенням норм процесуального права поновив відповідачу строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 21 червня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 908-н, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 69 300 доларів США на строк до 15 вересня 2026 року зі сплатою 11% річних за його користування.

За положеннями пункту 2.17 договору виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

При виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також у інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором (пункт 4.2.2 договору).

Пункт 7.3 кредитного договору передбачає, що будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійсненні в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін, крім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору.

Того ж дня сторони договору про іпотечний кредит уклали іпотечний договір, який забезпечує вимоги банку, що випливають з договору про іпотечний кредит.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з пунктом 1.1 якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з пунктами 3.1-3.2 договору поруки № 1 поручитель відповідає за зобов`язаннями перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

ОСОБА_1 . своїх зобов`язань з повернення кредиту не виконував, тому станом на час звернення з позовом до суду виникла заборгованість у розмірі 89 953 доларів США та 49 884,31 грн.

Згідно з пунктом 4.2.2 договору про іпотечний кредит № 908-н від 15 вересня 2006 року при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, банк, зокрема, має право вимагати дострокового повернення кредиту.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, це є відсоткова ставка та ціна договору.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції встановив, що боржник за кредитним договором допустив порушення виконання умов щодо його повернення і таку обставину боржник та поручитель не спростували.

Банк скористався своїм правом на звернення до боржника і поручителя з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись із відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції встановив наведені обставини і дійшов обґрунтованого висновку про порушення боржником зобов`язання, яке має наслідком дострокове солідарне стягнення з відповідачів всієї заборгованості, правильно застосувавши норми матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із помилкового висновку, що відповідно до статті 15 ЦК України банк не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором виключно після направлення та отримання відповідачами відповідної вимоги, оскільки строк дії кредитного договору не закінчився та діє до 15 вересня 2026 року.

При цьому апеляційний суд не врахував, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту порушеного права, не заборонений законом, а тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, у разі невизнання боржником права кредитора на належне виконання зобов`язання за кредитним договором таке право підлягає захисту судом за позовом кредитора до боржника про таке примусове виконання, і реалізація такого права шляхом звернення із відповідною вимогою безпосередньо до суду буде відповідати способам захисту порушених прав, передбачених статтею 16 ЦК України, і праву кредитора, передбаченого статтею 1050 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом матеріального права є обґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі

статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішення, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв`язку із задоволенням касаційної скарги, касаційний суд стягує з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді касаційної інстанції в розмірі по 2 192,40 грн з кожного.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року скасувати, залишити в силі заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі по 2 192,40 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик