ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 2-3892/07

провадження 22-ц/822/86/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

за участю секретаря Собчук І.Ю.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 грудня 2007 року (головуючий суддя у 1 інстанції Мамчин П.І.),

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 грудня 2007 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на самочинно побудований житловий будинок літ. «Б» загальною площею 131,8 кв. м., житловою площею 79,7 кв. м. та квартиру №2 у будинку літ. «А» загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходяться по 1-му провулку Ходорівському, 30 в м.Чернівці.

На вказане рішення ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу в якій вона просила рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що будинок №30 по 1-му провулку Ходорівському в м. Чернівці належить на праві спільної часткової власності. Позивач ОСОБА_5 провів самочинну добудову до своєї квартири у спільній частковій власності без згоди інших співвласників будинку та на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному користуванні, чим порушив права апелянта. Земельна ділянка біля будинку №30 по 1-му провулку Ходорівському в м. Чернівці рішенням виконкому Чернівецької міської ради №887/16 від 12 вересня 1957 року надавалася в користування ОСОБА_6, а не позивачу.

Вважає, що вказаним рішенням порушуються його права як співвласника та землекористувача, оскільки на місці, де побудований житловий будинок літ. «Б» були розташовані побутові приміщення, які належали співвласникам будинку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залучено ОСОБА_1 до участі у даній справі як правонаступника позивача, ОСОБА_5

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування від 06 червня 1984 року, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 31/100 частин житлового будинку №30 по 1-му провулку Ходорівському в м.Чернівці, що складається з житлового будинку літ.А, площею 63,30 кв.м., уборної літ.Б, сараю літ.В, погребу літ. ПГ, криниці літ. К, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Крім позивача, співвласниками спірного житлового будинку, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 жовтня 2005 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2005 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_8, яким належить по 115/ 600 частки та ОСОБА_9, якій належить 184/600 часток.

Позивачем, як власником нерухомого майна, самочинно, без дозвільної та проектної документації було здійснено реконструкцію квартири №2 у житловому будинку літ. «А» та побудовано житловий будинок літ. «Б» по 1-му провулку Ходорівському, 30 в м.Чернівці на земельній ділянці, що належить Чернівецькій міській раді, яка знаходиться в користуванні співвласників будинку, в тому числі апелянта. Вказані обставини не заперечувалися сторонами по справі.

Із інвентаризаційної справи складеної Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації вбачається, що загальна площа квартири №2 у будинку літ. «А» після реконструкції становить 53,1 кв. м, в тому числі житлова 29,1 кв. м.

Завершивши самочинну реконструкцію 31/100 частини житлового будинку №30 по 1-му провулку Ходорківському в м. Чернівці та будівництво житлового будинку літ. «Б» позивач не звертався до Чернівецької міської ради із заявою про призначення державної приймальної комісії для прийняття зазначеної реконструкції та будинку в експлуатацію.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість визнання права власності за позивачем на спірне нерухоме майно.

Такий висновок суду є надуманим, нічим не обґрунтованим, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому порядку обєктів забороняється.

Відповідно до ст.30-1 Закону «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів.

До 01січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерела фінансування їх будівництва; з 01січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №923.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на час зведення нерухомого майна, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Апелянт стверджує, що позивач здійснив реконструкцію 31/100 частини житлового будинку №30 по 1-му провулку Ходорівському в м.Чернівці та будівництво житлового будинку літ. «Б» без отримання дозволу на початок будівельних робіт та на земельній ділянці, яка позивачу під будівництво не надавалась. Зазначена земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні, чим порушує його право як землекористувача.

Матеріалами справи встановлено, що апелянту належить на праві власності 115/ 600 частки в спірному житловому будинку на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 жовтня 2005 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2005 року.

А тому необґрунтованими є твердження позивача, що право апелянта не порушено оскаржуваним рішенням суду, оскільки воно не узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №509/1784/17, де зазначено, що законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Оскільки самочинно побудований житловий будинок літ. «Б» знаходиться на земельній ділянці, яка хоч і належить на праві власності Чернівецькій міській раді, однак знаходиться в спільному користуванні всіх мешканців вказаного будинку, а тому апеляційний суд вважає безпідставними твердження сторони позивача про те, що оскаржуване рішення не стосується законних прав та інтересів апелянта.

При цьому особи, які володіють майновими правами щодо предмета позову або щодо земельної ділянки, на якій знаходиться самочинне будівництво, мають бути залучені до справи як відповідачі або співвідповідачі.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обовязки ОСОБА_3 у той час, як останній не був залучений до участі у справі.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача

З квитанції №24 від 12 жовтня 2018 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 1939 гривень 50 копійок (а. с. 125).

А тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 939 гривень 50 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 грудня 2007 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_1, до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 939 гривень 50 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 27 грудня 2018 року.

Головуючий (підпис) М. І. Кулянда

судді : (підпис) ОСОБА_10

(підпис) ОСОБА_11

З оригіналом згідно: