Головуючий у І інстанції Баличева М.Б.
Провадження № 22-ц/824/2419/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року у справі за позовом заступника керівника Києво - Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково - дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петріцька Альона Павлівна, про визнання незаконним та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №4 від 03.01.2012 року, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №4 від 03.01.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області»; скасувати рішення приватного нотаріуса Петріцької А.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.10.2015 року з індексним номером 25091947, та витребувати на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України у постійне користування Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0568 га з кадастровим номером НОМЕР_1 вартістю 925,35 грн., яка розташована в межах Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №4 від 03.01.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області» передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0568 га для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 отримала державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 5443 від 07.10.2015 року відчужила земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2, в зв'язку із чимприватним нотаріусом Петріцькою Альоною Михайлівною 07.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 11497942 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_2

Разом з тим, при передачі вищевказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 були допущені порушення норм земельного та лісового законодавства, що вбачається з наступного.

Згідно інформації, наданої Українським державним проектним виробничим об'єднанням «Укрдержліспроект» №299 від 22.04.2016 року, та наданого ним фрагменту публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» - квартал 164 Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Підтвердженням того, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 за рахунок земель лісового фонду, на думку позивача є лист Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект»; карта - схема розподілу території Київської лісової науково-дослідної станції на лісництва; матеріали лісовпорядкування - викопіювання з планшету № 5 Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», квартал 163, 164 Лісовпорядкування 2003 року; проект організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції; фрагмент публічної кадастрової карти України з відображенням на ній меж 164 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Крім того, ДП «Київська лісова науково - дослідна станція», як землекористувач не надавало будь-яких погоджень на вилучення земельної ділянки з їхнього користування; Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства не надавало висновків та не погоджувало зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, тобто, при прийнятті Вишгородською районною державною адміністрацією оспорюваного розпорядження були порушені вимоги ст.ст. 20, 149 ЗК України щодо проведення вилучення земельних ділянок за згодою землекористувачів та зміни цільового призначення земель, зайнятих лісами, з урахуванням висновків Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

Таким чином, при прийнятті Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження №4 від 03.01.2012 року порушені вимоги ст.ст. 20, 21, 57, 149 ЗК України та ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з державної власності та постійного користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» протиправно, а тому існують всі правові підстави для відновлення того становища, яке існувало до видання оспорюваного розпорядження шляхом визнання його недійсним та скасування.

Крім того, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави протиправно, на думку позивача, в справі існують всі правові підстави для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Київської області подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в суді апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги прокурора заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №4 від 03.01.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області» передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0568 га для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с.10).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 отримала державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.8-9).

В подальшому ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 5443 від 07.10.2015 року відчужила земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2, у зв'язку із чим приватним нотаріусом Петріцькою Альоною Михайлівною 07.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 11497942 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_2

Судом також встановлено, що згідно інформації, наданої Українським державним проектним виробничим об'єднанням «Укрдержліспроект» № 299 від 22.04.2016 року та наданого ним фрагменту публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» - квартал 164 Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (а.с.13).

З матеріалів справи також вбачається, що спірна земельна ділянка передана у власність за рахунок земель лісового фонду, що підтверджується листом Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект», картою - схемою розподілу території Київської лісової науково-дослідної станції на лісництва, матеріалами лісовпорядкування - викопіювання з планшету № 5 Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», квартал 163, 164 Лісовпорядкування 2003 року, проектом організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції, фрагментом публічної кадастрової карти України з відображенням на ній меж 164 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності вимог позивача щодо порушень визначеного законом порядку передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3, однак, зважаючи на пропуск позивачем строків звернення з позовом до суду, відмовив в задоволенні позову з цих підстав.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 ЗК України в редакції, яка діяла на час передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлені підстави набуття права на землю, однією із яких є набуття громадянами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Матеріали справи містять викопіювання з планшету №5 Старопетрівського лісництва ДП «Київська ЛНДС», квартал 163, 164. Лісовпорядкування 2003 р. (а.с.11), копію карти-схеми розподілу території Київської лісової науково-дослідної станції на лісництва (а.с.12) та фрагмент з публічної кадастрової карти України (а.с.13 зворот), які підтверджують належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, що перебувають в користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Відповідно до положень ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, спірназемельна ділянкана час її передачі у приватну власність ОСОБА_3 відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Разом із тим, судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що право держави на судовий захист права власності на спірну земельнуділянку не підлягає захисту за спливом позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В постанові Верховного Суду України у справі №6-2469цс16 від 16.11.2016року Верховний Суд України висловив наступну позицію стосовно початку перебігу строку позовної давності: «Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права, і саме з цієї причини не звернувся до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила,встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Тобто, для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Таким чином, прокурор мав в судовому засіданні довести, що позивачі Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція» не знали і не могли дізнатися про порушення свого права, а відповідач ОСОБА_2 мав довести, що інформацію про порушенняправа можна було отримати раніше.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні доводив, що при виділенні у 2012 році його матері ОСОБА_3 земельної ділянки органом місцевого самоврядування, держава в особі своїх органів, які проводили реєстрацію права власності, знала про виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку. Крім того, позивачі при належному виконанні наданих їм законом повноважень могли встановити порушення прав ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» на користування земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_3 з 2012 року, а ОСОБА_2 з 2015 року, відкрито володіли і користувалися спірною земельною ділянкою, яка не знаходиться в недоступному місці, а знаходиться в селі Нові Петрівці серед інших домоволодінь, тому не існувало перешкод працівникам державного підприємства виявити, що земельнаділянка вибулаіз користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» і вчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

При перевірці правильності висновків суду щодо спливу позовної давності колегія суддів виходить з того, що держава здійснює повноваження власника землі через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин.

Одним із таких державних органів є Державне агентство лісових ресурсів України, яке в своїй роботі керується Лісовим кодексом України, Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, яке затверджено указом Президента України № 458/2011 (далі Положення). Відповідно до пункту 4 Положення Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань організовує лісовпорядкування, веде державний лісовий кадастр та облік дерев.

Також Держлісагентство здійснює свою роботу відповідно до Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого Постановою КМУ від 20.06.2007 року за №848 (далі - Порядок), в якому зазначено, що державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Держлісагентством за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України. Документація кадастру (як зазначено в п.4 ведеться на основі даних державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та первинного обліку лісів окремо за власниками лісів і постійними лісокористувачами на підставі документів, визначених ст. 52 Лісового кодексу України.

Відповідно до п. 5 Порядку дані про розподіл лісового фонду між власниками лісів і постійними лісокористувачами, його кількісний склад погоджуються з територіальними органами земельних ресурсів. Інформація про зміни у лісовому фонді вноситься власниками лісів і постійними лісокористувачами у матеріали первинного обліку лісів станом на 01 січня поточного року. На основі такої інформації уточнюється до 01 лютого документація кадастру. Держлісагентство перевіряє повноту і достовірність зведених відомостей кадастру. Відомості (зміни до відомостей) про об'єкти Державного земельного кадастру, які включені до лісового кадастру, передаються до Державного земельного кадастру.

Оскільки в Україні існує єдиний державний земельний кадастр - єдина державна система земельнокадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення чи припинення права власності на земельні ділянки і права користування ними та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників й землекористувачів, то до кадастру інформація про власника ОСОБА_3 була внесена ще в 2012/2013 роках. Якщо інформація про нового власника була внесена до кадастру, то Державне агентство лісових ресурсів України повинно було це бачити, як установа, яка має доступ до цього ресурсу.

Пунктом 2.1 Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів,затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 року, передбачено, що документація державного лісового кадастру ведеться на основі даних державного земельного кадастру, які є обов'язковою основою для використання.

Відповідно до п.2.2. Інструкції внесення змін і доповнень до складу документації державного лісового кадастру проводиться Держкомлісгоспом за погодженням з Держкомземом.

Таким чином, Державне агентство лісових ресурсів України та ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не могли не знати про те, що спірназемельна ділянкаперебуває у власності ОСОБА_3 з 2012 року.

Крім того, ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» є постійним землекористувачем спірних земельних ділянок.

Відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані:

1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості грунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку;

3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування;

4) вести первинний облік лісів.

Вищенаведені повноваження передбачають систематичну фізичну присутність працівників ДП « Київська лісова науково-дослідна станція » на місцевості, тому працівники мали б бачити наявну на ділянці огорожу і будівництво стаціонарної теплиці.

Тобто органам державної влади, які існували на час видачі ОСОБА_3 Державного акту на право власності на земельну ділянку, а також на час переходу права власності доОСОБА_2 і отримання останнім у власність земельної ділянки,були надані широкі повноваження, які надавали можливість виявити незаконне вилучення земельної ділянки із земель лісового фонду і зобов'язували вживати заходів щодо усунення цих порушень. А тому ці органи були зобов'язані знати про порушення прав держави щодо власності на землі лісу, оскільки ці порушення відбувались відкрито. Так, територіальне утворення Державного комітету України по земельним ресурсам Вишгородський районний відділ земельних ресурсів надавав свої висновки при виготовленні технічної документації на спірну земельнуділянку. Крім того, спірна земельнаділянка знаходиться на масиві, який повністю забудований будинками, що не могло не бути виявленим при належному виконанні працівниками ДП «Київська лісова науково-дослідна станція » своїх обов'язків. Таким чином, позивачі мали всі можливості дізнатися про стверджуване порушення своїх прав і вжити заходів для їх захисту в межах строку позовної давності, жодних поважних причин пропускуякої наведено не було.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про державний земельний кадастр» держава забезпечила доступ до основних даних державного земельного кадастру. В публічній кадастровій карті можна знайти інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, її межі, площу, форму власності, цільове призначення, згідно із класифікатором. Загальний доступ до національної кадастрової системи та початок роботи Публічної кадастрової карти відбувся з 01.01.2013 року.

Враховуючи доступ позивачів до публічної кадастрової карти з 01.01.2013 року, а також те, що інформація про зміни у лісовому фонді вноситься власниками лісів і постійними лісокористувачами у матеріали первинного обліку лісів станом на 01 січня поточного року, вбачається, що станом на 01 січня 2013 року держава в особі позивачів по справі дізналась про порушення її права на спірну земельну ділянку при передачі її у власність ОСОБА_3з порушенням встановленого для цього законом порядку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи підтверджують той факт, що позивачі могли і повинні були довідатись про порушення своїх прав на спірну земельну ділянку саме з дати внесення даних про нового власника земельної ділянки ОСОБА_3 до Державного земельного кадастру, тобто з 01 січня 2013 року, з якого і розпочався відлік позовної давності, який згідно вимог ст. 257 ЦК України закінчився 01 січня 2016 року.

Оскільки прокурор пред'явив позов до суду лише в лютому 2017 року, поза межами встановленої законом позовної давності, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову саме з підстав пропуску позивачами позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої просив в своїх запереченнях проти позову представник Вишгородської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.58-65).

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга прокурора не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: