Справа № 462/2972/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/2230/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 вересня 2018 року ухваленого судом у складі судді Пилип'юк Г.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 50000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 5 років триває повна бездіяльність слідчих СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Антонюк З.О. та Школьного Н.С., які умисно не надавали йому для ознайомлення матеріали кримінального провадження, що є порушенням прав потерпілого, згідно ст.56 КПК України, не визнано потерпілою до тепер його доньку ОСОБА_5, не проводиться жодних слідчих дій. Постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Антонюк З.О. від 28.10.2013 р. закрито кримінальне провадження №0002703 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яка 10.02.2015 року скасована прокурором. 29.06.2017 року слідчий виніс постанову, якою вдруге закрив вказане кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копію якого йому не надіслано, що є порушенням ч. 6 ст. 284 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/5220/15 від 10.05.2018 року скасовано постанову слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження №0002703. Слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим передчасно та без проведення необхідних слідчих дій, тобто фактично без проведення досудового розслідування була винесена оскаржувана постанова. Незаконними, протиправними діями слідчих СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Антонюк З.О., Школьного Н.С. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за нібито відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. За наведеного, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 /дві тисячі п'ятсот/ грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області. Визначений судом розмір шкоди на його думку є заниженим так як через неправомірні дії слідчих Антонюк З.О. та Школьного Н.С. та їх умисел на закриття кримінального провадження він переживав нервові стреси. Такі дії негативно вплинули на ритм його життя та на його моральний стан. Звертає увагу, що внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи він не отримав жодної копійки аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що змушувало його вживати додаткових заходів для організації свого та доньки життя. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини справи.

Постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Антонюк З.О. від 28.10.2013 р. закрито кримінальне провадження №0002703 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

10.02.2015 року заступник прокурора Залізничного району м.Львова Бабій А.М. виніс постанову,якою скасував постанову слідчого від 28.10.2013 року.

29.06.2017 року слідчий Школьний Н. С. виніс постанову, якою вдруге закрив вказане кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копію якого потерпілому не надіслано, що є порушенням ч. 6 ст. 284 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/5220/15 від 10.05.2018 року скасовано постанову слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження №0002703. Слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим передчасно та без проведення необхідних слідчих дій, тобто фактично без проведення досудового розслідування була винесена оскаржувана постанова.

Задовольняючи позов частково та стягуючи в користь позивача 2500 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог ст.56 Конституції України та ст.ст.23,1173,1174 ЦК України та встановлених обставин справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги визнає необґрунтованими, виходячи з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК України).

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

У п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність" . Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому

зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду ( підпункт 5 пункту 4 цього Положення ).

У відповідності до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що неправомірність дій посадових осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, яка полягає у тривалому та неефективному розслідуванні кримінальної справи, де позивач є потерпілим є підставою для відшкодування йому моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України та ст.1173,1174 Цивільного кодексу України, оскільки останній змушений вживати заходів для відновлення своїх порушених прав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.7 Кримінального процесуального кодексу України(далі КПК) кримінальне провадження серед іншого здійснюється на засадах верховенства права та розумності строків.

У статті 8 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 28 КПК передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

У п.4 Постанови Пленуму ВССУ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз'яснено, що оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з'ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; своєчасність призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи "Смірнова проти Росії" від 24 липня 2003 року, "Вітрук проти України" від 16 вересня 2010 року, "Юртаєв проти України" від 31 січня 2006 року та інші).

Як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження розпочато в серпні 2013 року та триває вже понад п'ять років, а відтак позов є підставним.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував роз'яснення надані у Постанові Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те що стягнутий розмір шкоди є заниженим та не відповідає встановленим обставинам справи щодо понесених позивачем моральних страждань, колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані доводи, розмір відшкодування моральної шкоди є більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк