Справа № 189/2149/18
У Х В А Л А

28.12.2018 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Cуддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорна О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

встановив:

27.12.2018 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

27.12.2018 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій він просить постановити ухвалу, якою до розгляду по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди накласти арешт та оголосити заборону відчуження усього майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке належить йому на праві приватної власності.

У заяві сторона посилається на норми ч. ч.1, 2 ст. 149, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, заву мотивує тим, що відповідачем по цивільній справі ОСОБА_4 може бути проведена реалізація особистого майна, з метою ухилення від виконання рішення суду, дана обставина може в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Підстави для забезпечення позову, порядок подання та розгляду заяви про забезпечення позову врегульовані положеннями ст.ст.149-153 ЦПК України.

Так, відповідно до ст.149 УПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Дослідивши надану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заявник не довів та не обґрунтував зазначену ним обставину, що ОСОБА_4 може бути проведена реалізація особистого майна, з метою ухилення від виконання рішення суду, не надав суду жодного доказу на підтвердження цього припущення.

Заявник не зазначив, яке саме майно перебуває у власності вказаної особи, не надав суду жодної інформації та доказів щодо наявності і належності особі такого майна.

Виходячи з викладеного, суд не має можливості оцінити розумність та обґрунтованість вимог заявника щодо забезпечення позову і співмірність зазначеного способу забезпечення позову, виходячи з суми позову відносно способу забезпечення, оскільки відсутня будь-яка інформація стосовно розміру, виду, вартості майна, належного ОСОБА_4; встановити, чи забезпечується збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, а також чи не будуть порушені у звязку із вжиттям заходів забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Керуючись ст. 151, 152, 153, 260, 263 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Покровський районний суд Дніпропетровської області (відповідно до п. п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення

Суддя О.В. Чорна