РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бородіної Н.М.,
при секретарі Кострової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, відшкодування шкоди, -
Ухвалою суду провадження у справі відкрито.
Ухвалою суду від 23.02.2017року по справі було призначено почеркознавчу експертизу та провадження у справі до проведення експертизи зупинено.
Ухвалою суду від 07.07.2017року провадження у справі відновлено у звязку з надходження справи із висновком експертизи.
ПАТ «УкрСиббанк» подано відзив на уточнену позовну заяву, проти якої заперечує та зазначає, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено, а відтак спірний договір поруки за приписами ч.1 ст. 638 ЦК України являється неукладеним, також зазначає, що поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банк, а тому дія ЗУ «Про захист прав споживачів на нього не поширюється».
Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі.
Представник відповідачів за первісним позовом проти позовних вимог заперечували. Представник позивача за зустрічним позовом зустрічний підтримала.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 45 000 дол. США, а він в свою чергу зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12.06.2028 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.
Згідно пунктів 1.1,1.3.3..1.3.4..3.5.1..3.5.2. кредитного договору ОСОБА_1 зобов»язався щомісячно сплачувати нараховані відсотки на умовах, що встановлені графіком погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору) та п.1.3.4 кредитного договору.
Згідно п.4.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань, передбачених чим договором, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплати банку пеню.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.
Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно наданого розрахунку, який не спростований відповідачами, ОСОБА_1, починаючи з 27.02.2015р. став порушувати умови договору кредиту, зокрема щодо щомісячного погашення відсотків. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у зв»язку з чим за період з 27.02.2015р. по 01.09.2017р. виникла заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6370,18 доларів США.
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до п.4.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема термінів сплати процентів, банк має право вимагати від позичальника додаткової сплати банку пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.
Відповідно до ст..554 ЦКУ у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед боржником солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність перед банком за порушення ОСОБА_1 сплати процентів за договором кредиту та пені .
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із частинами другою та третьою ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За таких обставин, враховуючи те, що позивач за зустріним позовом ОСОБА_3 не підписував оспорюваний договір поруки та не виявляла волевиявлення на укладення даного правочину, суд вважає за можливе визнати його недійсним, в частині укладання його ОСОБА_3
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів (п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В обґрунтування цієї частини позовних вимог, ОСОБА_3 вказує, що з моменту пред»явлення банком позову до неї, вона перебуває в стані постійного психологічного напруження, стресу, було порушено нормальний режим її життя оскільки змушена витрачати час на судову тяганину та гроші на оплату юридичної допомоги та поїздки до суду, також була змушена шукати кошти для сплати за проведення експертизи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.
Доказів порушення банком прав ОСОБА_3, або винної повидінки банку по відношенні до ОСОБА_3 суду не надано. Звернення банку у суд із позовом до ОСОБА_3, є його право надане ст. 4 ЦПК України. За відсутності доказів протиправності діяння банку, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням банку та вини останнього в її заподіянні, підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.
Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи проведенням експертизи.
Також, під час прийняття зустрічного позову ОСОБА_3 не сплатила судовий збір, вважаючи, що вона є споживачем послуг банку, тому як споживач неповинна сплачувати судовий збір.
Поручитель не є споживачем послуг банку, оскільки не отримує кредитні кошти, тобто не придбає, не замовляє та не використовує послуги банку, а тому на поручителя не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується із правовою позицією ВСУ у справі № 6-1153цс16 від 27.04.2017 р.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути за подання зустрічного позову судовий збір з банку та ОСОБА_3 враховуючи часткове задоволення зустрічного позову.
Судовий збір суд стягує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст.4, 12, 76-81, 83, 113, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд-
В решті первісного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3034 грн. 36 коп. по 1516 грн. 68 коп. з кожного.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, відшкодування шкоди задовольнити частково.
В решті зустрічного позову відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на корить держави судовий збір за зустрічним позовом в сумі 640 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за зустрічним позовом в сумі 640 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 26.12.2018р.

Суддя Бородіна Н.М.