ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 643/6385/18

Провадження № 22-ц/818/1687/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

секретаря Прологаєвої А.Д.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1,

Відповідач: Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О.,

за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, 5000000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 96140,25 грн. на відшкодування за чеками та квитанціями, 702800 грн. - продаж квартири, 8000 грн. - продаж автомобілю, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 13.04.2018 ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України до 4 років позбавлення волі, внаслідок перевищення останнім службових повноважень, шляхом умисного вчинення старшим оперуповноваженим сектору кримінального розшуку Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, капітаном міліції ОСОБА_2 дій, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувались насильством, яке полягало в незаконному позбавленню волі. Позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. 28.05.2013 у зв'язку із перенесеною травмою позивач визнаний інвалідом 1-Б групи, потребує постійного стороннього догляду з терміном пересвідчення через один рік. Внаслідок злочину позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, фізичному болю, хвилюванням із тривалим лікуванням, зміною способу життя тощо, яку оцінює у 5000000 грн. Також зазначає, що йому заподіяно матеріальні збитки, оскільки проведена операція, довготривале лікування, післяопераційний період, на що знадобились медикаменти тощо, а через тяжке матеріальне становище, вимушений був закладати речі до ломбарду, на період досудового та судового слідства повивачу та його родині погрожували, у зв'язку з чим були вимушені покидати територію України, а в подальшому продати житло, змінити місце проживання. Крім того, оскільки позивачу на території України лікарі не гарантують одужання та позитивного результату, позивач звернувся за консультацією до лікарів Німецької клініки, де вартість операції становить 42169,00 євро. Отже, позивач втратив надію на повноцінне життя, нормальні життєві зв'язки тощо.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 3 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 дій поза межами правовідносин, які існують між органом державної влади та посадовою особою, що є обов'язковим для застосування правил ст. 1174 ЦК України, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідач по даній справі не завдав будь-якої шкоди позивачу і не є субєктом встановлення розміру грошових доходів, втрачених позивачем внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність. Крім того, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку за вироком суду стягнуто з ОСОБА_2 в розмірі 150000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що вироком суду апеляційної інстанції від 13.04.2018 було доведено вчинення незаконних дій службової особи державного органу по відношенню до позивача, що відповідно до чинного законодавства є підставою для відшкодування йому шкоди за рахунок державного бюджету, а відсутність вини в діях відповідача не звільняє від такого обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки із застосуванням правил ст. 76 КК України; за ч. 1 ст. 127 КК України ОСОБА_2 виправдано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 150000 грн., в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати на загальну суму 3200 грн.

Вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківській області від 13.04.2018 вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 у відношенні ОСОБА_2 в частині його засудження за ч. 1 ст. 365 КК України та призначене покарання скасовано та ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 365 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки; на підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_2 спеціального звання майора міліції. Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту виконання вироку. В решті вирок залишено без змін (а.с.10-26).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тобто, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається. Сам факт визнання ОСОБА_2 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди.

Як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_2 було засуджено та визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст..365 КК України у зв'язку з насильством, застосованим до ОСОБА_1 при перевищенні службових повноважень, яке полягало у незаконному позбавленні волі. Між тим, вироком апеляційного суду не встановлено зв'язку між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 в результаті падіння з вікна 4 поверху, за які як вбачається зі змісту позову він просить грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди (а саме на лікування та пов'язані з ним витрати), та безпосередніми діями обвинуваченого ОСОБА_2

Крім цього, зі змісту вироку вбачається, що застосування кайданок та завдання ударів потерпілому із заподіянням сильного фізичного болю з боку обвинуваченого ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження (а.с.23-25).

Згідно акту судово-медичного дослідження №1579-А/12 від 7 серпня 2012 року, висновку експерта №472-А/13 від 15 квітня 2013 року, слідів застосування спецзасобів на руках ОСОБА_1 не встановлено, як і не встановлено інших тілесних ушкоджень, характерних для катування, натомість було встановлено тілесні ушкодження, які отримані внаслідок падіння.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснював, що просить відшкодувати шкоду як матеріальну, так і моральну, заподіяну в результаті падіння з вікна 4 поверху.

Матеріали справи не містять доказів, що саме в результаті дій ОСОБА_2 позивач вистрибнув з вікна.

Виходячи з цього відсутня і підстава для відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги стягнення вироком суду першої інстанції, залишеним без змін судом вищої інстанції, моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 150000 грн.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 27 грудня 2018 року