Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В. при секретарі Рабош А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, заінтересованої особи Відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороді Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 20 грудня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заяву мотивує тим, що в силу певних обставин, а саме початком АТО у 2014 році вона змушена була переїхати з Донецька до іншого міста. Наразі проживає в м.Ужгороді зі своїм чоловіком на двома дітьми. Її батько, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не переїхав і залишився проживати на території м.Донецьк. 16.02.2018р. її батько помер вдома, про це видано довідку про причину смерті і свідоцтво про смерть. Однак зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку вона не може. В м.Ужгороді вона звернулась до Ужгородського місцевого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області для того, щоб зареєструвати смерть батька, але отримала відмову.

Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті батька на території, непідконтрольній державній владі України, що відповідно до Постанови ВРУ від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» є: довідка про причину смерті №582 від 27.02.2018 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії ДНР №112452 від 24.09.2018 року.

Оскільки документи, отримані на тимчасово окупованій території є недійсними на території України та не створюють правових наслідків, відсутній медичний документ, що може бути прийнятий відділомдержавної реєстраціїактівцивільногостанудляздійсненняреєстрації відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», встановлення факту смерті ОСОБА_3 заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та в подальшому оформлення спадкових прав , у звязку з чим заявник вимушений встановлювати факт смерті в судовому порядку. З посиланням на викладене, заявник просить задовольнити заяву та просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 16.02.2018 року та проживав по день смерті за адресою АДРЕСА_1, місце смерті України, м.Донецьк.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2018 року, заяву адвоката ОСОБА_2, представника заявника, ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ реєстрації цивільного стану по м. Ужгород, Ужгородського міськрайонного управління про встановлення факту смерті прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні та зобовязано заявника ОСОБА_1 надати суду до огляду в судовому засіданні оригінали доданих до заяви письмових доказів, а також докази на підтвердження родинних відносин з особою, яку заявник просить визнати померлою.

20 грудня 2018 року на адресу суду надійшла заява від заявниці ОСОБА_1 про долучення оригіналів документів до матеріалів справи, та розгляд справи у її відсутності.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, на адресу суду було надіслано клопотання про розгляд справи без участі заявника. Позовні вимоги підтримує повністю просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Відділ реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.315, 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії V-НО №328125 від 22.05.1982 року, оригінал якого приєднано до матеріалів справи.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №176921 від 20 червня 2009 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5, 20 червня 2009 року, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5.

Згідно довідки № від 19.12.2014 року Ужгородського УСЗН про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_4, перемістилася з тимчасово окупованої території на вул. Гленци, б.16.кв.57, м.Ужгород, Закарпатської області.

Факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований Донецьким міським відділом записів актів громадського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки свідоцтвом про смерть ДНР №112452, актовий запис № 112452 від 24.09.2018року.

Документами, що підтверджують факт смерті ОСОБА_3 є : довідка про причину смерті №582 від 27.02.2018 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії ДНР №112452 від 24.09.2018 року.

Згідно наданої заявницею довідки про причину смерті №582 від 27.02.2018 року ОСОБА_3 помер 16.02.2018 року, причина смерті ОСОБА_6. Тупа травма тіла з переломами кісток таза і розтрощенням мягких тканин правого стегна.

Наведені документи відповідно до інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування ЗУ від 04.02.2016 року «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території» беруться до уваги під час розгляду даної справи, проте відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно відмови Ужгородського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 16.02.2018 року відмовлено, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

За п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Таким чином, медичні документи, що підтверджують факт смерті особи на території Донецької Народної Республіки, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України.

Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України.

Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території Донецької Народної Республіки у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків.

Проте, виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затверджених розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р, тимчасово окупованою територією визначається зокрема м. Донецьк.

Суд приходить до висновку, що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть ОСОБА_3, який помер 16.02.2018 року у м. Донецьк, Донецької області, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоров'я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть.

Статтею 17 ч.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно роз'яснень, викладених у п.1 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3, породжує юридичні наслідки для заявника, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Оскільки ОСОБА_3 помер на території тимчасово непідконтрольній Україні, його смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦСУ на підставі довідки, виданої лікувальним закладом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Україні. Тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Оскільки заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті свого батька на тимчасово окупованій території, а також надати для реєстрації смерті документи, передбачені законодавством України, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_3 в м. Донецьк підтверджується наданими суду доказами, тому є правові підстави для задоволення заяви і для встановлення факту смерті.

Задоволення заяви має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України та оформлення спадкових прав після смерті батька .

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до правил ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ЗакономУкраїни«Прозабезпеченняправісвободгромадянтаправовийрежимнатимчасовоокупованій територіїУкраїни» , Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», ст.ст. 12, 81, 315, 317, 354, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 16.02.2018 року на тимчасово окупованій території України в м.Донецьк, Донецької області.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу Державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті особи.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7