П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/5556/18

Номер провадження 22-ц/804/914/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - державне підприємство «Шахта ім.М.С. Сургая»

розглянув апеляційну скаргу державного підприємства «Шахта ім.М.С. Сургая» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року, у складі судді Мохова Є.І.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Шахта ім.М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він понад 29 років працював у вугільній промисловості та перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» (далі ДП «Шахта ім. М.С. Сургая»). 26 січня 2018 року його звільнено з ДП "Шахта ім. М.С.Сургая" у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров"я, які перешкоджають продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві він неодноразово проходив лікування. Згідно медичного висновку № 1094 від 03 травня 2018 року йому встановлено діагноз: хронічних бронхіт 2 стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадії, захворювання професійне, змішаної етіології. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 травня 2018 року встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадія, гіпертонична хвороба I стадія, хронічний гастиріт в стадії ремісії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої II стадії. При первинному огляді МСЕК 17 липня 2018 року встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. Часткова втрата працездатності приводить його до тяжких фізичних та моральних страждань, дискомфорту, порушені нормальні життєві зв'язки, зміні звичайного способу життя. Він відчуває неприємні відчуття від незадовільного стану здоров"я, його постійно переслідує і турбує задишка при найменшому фізичному навантаженні, задишка під час пересування, хрипи і свисти в грудній клітці, тяжкість, слабкість, кашель з гнійною мокротою, часткова втрата слуху (недочування), тому просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральних страждань 15 000 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_1 не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, а тому підстави для її відшкодування відсутні; вважає, що позивачем не доведено зв'язок встановленого професійного захворювання із умовами його праці; що визначений судом розмір відшкодування не відповідає засадам розумності та виваженості, є значно завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначено, що скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування або зміни судового рішення; посилання відповідача не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05 січня 1988 року по 26 січня 2018 року перебував у трудових відносинах з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 він проходив лікування у 1995, 2004, 2010, 2014, 2016 роках, з 18 грудня 2017 року - 28 грудня 2017 року, перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий бронхіт, з 29 грудня 2017 року - 13 січня 2018 року - хронічний бронхіт з затяжним перебігом ХОЗЛ2, ЛН2, гіпертонична хвороба 2 ст., 2 ст.КВР помірний, з 15 січня 2018 року - 25 січня 2018 року ХОЗЛ в стадії загострення (а.с.12).

Із медичного висновку № 1094 від 03 травня 2018 року вбачається, що позивачу встановлений діагноз: хронічних бронхіт 2 стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадії, захворювання професійне, змішаної етіології. Після роботи на шахті позивачу протипоказана робота в умовах пилу, токсичних і подразнюючих речовин, шуму, вібрації, дискомфортного мікроклімату, фізичних перенавантажень(а.с.14).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 травня 2018 року у ОСОБА_1 встановлено захворювання у вигляді хронічного бронхіту II стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадія, гіпертонична хвороба I стадія, хронічний гастрит в стадії ремісії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої II стадії (а.с.15-17).

При первинному огляді на МСЕК 17 липня 2018 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.18).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції врахував ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість моральних страждань позивача, а також той факт, що його професійна працездатність втрачена на 25%.

З висновками суду щодо відповідальності підприємства та визначенням розміру відшкодування моральної шкоди не можна не погодитися.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт ушкодження здоров*я позивача на виробництві та наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди не заперечується і відповідачем, який оскаржує рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про те, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов'язків і отримані ним за час роботи у відповідача захворювання пов'язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним професійного захворювання на виробництві відповідача, де він пропрацював понад 29 років в умовах шкідливих факторів, у зв'язку з чим ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 25% безстроково, внаслідок чого змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування доведено представленими позивачем доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту завдання моральної шкоди позивачу, оскільки ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, змусило змінити звичайний образ життя, у зв'язку з чим висновком медико- соціальної експертної комісії встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд правильно врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров'я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість ушкодження здоров'я позивача, характер і тривалість його фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань і наслідки, що наступили, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення, оскільки в ході судового розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для цього підстави.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач з травня 1987 року по жовтень 1991 року працював на різних вугледобувних підприємствах, та визначити, що втрата працездатності ОСОБА_1 сталася саме під час роботи на підприємстві відповідача не заслуговують на увагу суду, більш того не знімають з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Апеляційному суду не представлено доказів і того, що сам позивач недбайливо ставився до свого здоров'я і це сприяло розвитку у нього професійного захворювання.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що професійне захворювання заподіює ОСОБА_1 моральні страждання, тому що через це він змушений зараз докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування.

Посилання в апеляційній скарзі на судову практику в інших справах про те, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди повинен бути визначений за принципом 10% втрати працездатності відповідає 3000 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за вимогами ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Наведені судом першої інстанції обґрунтування щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди в 15000 грн. відповідають вимогам ст.89 ЦПК України, яка визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, наведені приклади рішень судів першої інстанції Донецької області, з питання, яке підлягає перегляду у даній справі, не є обов'язковими для застосування судом апеляційної інстанції.

Підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, який визначений судом першої інстанцї, в апеляційній скарзі не наведено і в ході судового розгляду в апеляційному суді не встановлено. Ті обставини, на які відповідач послався у скарзі були підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зменшення відшкодування моральної шкоди до 15000 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду про стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. - залишити без змін.

Не може бути змінено правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Шахта ім.М.С. Сургая»залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 26 грудня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Попова

Т.Б.Ткаченко