Справа №480/1805/16-ц 09.08.2018
Провадження №22-ц/784/1242/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 480/1805/16-ц

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем - Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

про забезпечення позову

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про

стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області, постановлену під головуванням судді Терентьєва Г.В. 21 червня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди.

20 червня 2018 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали заяву про забезпечення позову шляхом: накладення заборони ОСОБА_4 відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1; накладення арешту на вантажні автомобілі RUEHAUF T34C (1997) та LAMBERET LVFS-3E (1994); заборони відчуження цих автомобілів та зняття їх з державного обліку та передачі цих автомобілів на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2018 року заяву про забезпечення позову повернуто ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати, та задовольнити заяву про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначав, що за ним не зареєстровано транспортних засобів. За такого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано держання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме, заява не містить предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову ( п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК); пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення ( п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України), а також у зв'язку з тим, що заявником не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна на підставі наступного.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позову є стягнення з відповідачів боргу у розмірі 632 557 грн., тобто позивачем заявлені вимоги майнового характеру.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначала, що справа у провадженні суду перебуває з 2016 року та судом були застосовані заходи забезпечення позову, проте відповідач ОСОБА_3 порушив заборону суду щодо відчуження та переоформив автомобілі на інших осіб, тому позивач вважав за необхідне звернутися до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше майно, що належить відповідачам.

Отже, необхідність забезпечення позову позивачем обґрунтована.

Що стосується відсутності у заяві пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, то відсутність такої пропозиції не може бути безумовною підставою для повернення заяви про забезпечення позову, оскільки запропоноване заявником зустрічне забезпечення не є обов'язковим для суду. Останній, вирішуючи питання про забезпечення позову, вправі або прислухатися до побажань заявника в цьому питанні, або ні.

Саме по собі зустрічне забезпечення не є обов'язковим, крім випадків, коли позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна на території України в розмірі, достатньому для відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову в разі відмови в задоволенні останнього, або коли суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії стосовно відчуження майна чи інші заходи здатні ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у разі відмови в задоволенні позову.

До того ж, відсутність в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Не може бути підставою для повернення заяви про забезпечення позову й посилання суду на ненадання заявником доказів на підтвердження своїх вимог, оскільки про такі, як необхідні елементи заяви про забезпечення позову, відсутність яких унеможливлює розгляд заяви, - у ч.1 ст. 151 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції, - не йдеться.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

За такого, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, з поверненням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2018 року скасувати, а заяву ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 13 серпня 2018 року.