Справа № 464/6743/17
пр.№ 2/464/607/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2018 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Бойко О.М.,

секретар судового засідання - Кравс С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про визнання недійсною приватизації квартири, виключення з числа власників, відновлення порушеного права , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, КЕВ м. Львова про визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1, яка здійснена на підставі розпорядження Львівської Квартирно-експлуатаційної частини району №6658 від 06.11.1998 та виданого на підставі такого розпорядження свідоцтва про право власності. Позов мотивував тим, що ним та відповідачами, які є його батьками та братом відповідно, набуто право власності на вищевказану квартиру шляхом приватизації. Квартиру отримав батько ОСОБА_2, будучи військовослужбовцем, з фонду Міністерства оборони України. З 1994 року не проживав у квартирі, оскільки вступив до Львівського вищого військового навчального закладу та з того часу мешкав в розташуванні навчального закладу. Про здійснення приватизації квартири батьками, в тому числі і на нього, не знав, жодних дій з цього приводу не вчиняв та особистої згоди на приватизацію не надавав. На теперішній час має бажання використати своє право на приватизацію житла, якого його позбавлено здійсненою без його відома приватизацією у 1998 році.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що під час здійснення приватизації квартири, підписав заяву на приватизацію замість позивача, який на той час проходив навчання у військовому закладі. Не заперечив проти задоволення позову .

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Від останніх до суду надійшли заяви, згідно з якими позов визнали, зазначили, що обставини, вказані у тексті позовної заяви, відповідають дійсності. Просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача КЕВ м. Львова Бенцарук Р.А. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв»язку із чим судом вирішено розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 16.11.1998, виданого згідно з розпорядженням Львівської КЕЧ району №6658 від 06.11.1998, позивачі набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартира отримана батьком позивача ОСОБА_2, як військовослужбовцем, який і був основним квартиронаймачем. Серед документів, які надавалися для здійснення її приватизації, наявна заява з проханням передати у приватну власність квартиру, під текстом якої поруч з прізвищами та ініціалами позивача та відповідачів є підписи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: 1) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; 2) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

У статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

В ході судового розгляду встановлено, що на день здійснення приватизації квартири позивач, у зв'язку з навчанням у Львівському вищому військовому навчальному закладі, проживав в розташуванні цього закладу.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, визнаючи позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, серед яких те, що жодних дій з метою реалізації свого права на приватизацію державного житлового фонду позивач не вчиняв, включення останнього в число співвласників відбулося поза його бажанням та його волею.

Як вбачається із висновку судової почеркознавчої експертизи від 24.10.2018, вирішити питання про те, ким виконаний досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі 4 заяви про оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 від 25.09.1998 ОСОБА_1, чи іншою особою, не виявилося можливим. Зокрема, у висновку серед іншого зазначено, що наведені ознаки, що співпадають, хоча й численні, однак в більшості своїй відносяться до таких, які часто зустрічаються. Тому вказані ознаки в своїй сукупності не можуть індивідуалізувати виконавця досліджуваного підпису і бути підставою для позитивного висновку. Що ж стосується розбіжних ознак, то з'ясувати їх походження (чи вони є результатом варіаційності підпису ОСОБА_1, що не проявилася у наданих зразках, які відрізняють за способом виконання, або викликані іншими причинами) експерт не зміг у зв'язку з невеликою кількістю зразків, наближених в часі виконання до документа, який досліджувався, недостатньою чіткістю та малим об'ємом графічної інформації в підписах. Таким чином, висновком експерта не підтверджено обставини виконання підпису позивачем на заяві про приватизацію.

Частинами 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно або з частковою доплатою один раз.

Судом встановлено, що позивач одружений, проходить військову службу у Збройних Силах України та перебуває на квартирному обліку, проте, через використання права на приватизацію, не може реалізувати своє право на отримання житлового приміщення для власної сім'ї за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що включення позивача без його згоди та поза його бажанням до співвласників вищезазначеної приватизованої квартири, призвело до фактичного використання ним права на приватизацію без відповідного волевиявлення та позбавило його права на приватизацію державного житла для потреб своєї сім'ї.

За таких обставин, враховуючи, що захист порушеного права позивачів на приватизацію неможливо здійснити в іншій спосіб, наявні підстави для задоволення позову про визнання приватизації квартири від імені позивача ОСОБА_1 недійсною.

Разом з тим не підлягають задоволенню інші позовні вимоги, оскільки порушене право позивача є захищеним задоволенням вимоги про визнання приватизації недійсною.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору, у розмірі 640, 00 грн., по 160 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись статтями 1 - 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статтями 10, 11, 27, 59, 60, 78, 88, 137, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на квартиру - задоволити частково.

Визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1, яка вчинена 06 листопада 1998 року, від імені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині вчинення її від імені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова на користь ОСОБА_1 по 160 грн. судового збору, з кожного.

Апеляційна скарга на рішення може бути до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуюча Бойко О.М.