РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

27 грудня 2018 року Справа № 561/905/18

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання Расевич Г. І.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування

Дубенської РДА Рівненської обл. Білецького С. М.

представника органу опіки та піклування

Зарічненської РДА Рівненської обл.. Конопліцької В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції із приміщення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Дубенської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до ОСОБА_3, третя особа, служба у справах дітей Дубенської міської ради, яка на стадії підготовчого судового засідання була замінена на особу, уповноважену надавати висновок у питаннях соціально-правового захисту дітей на території Дубенського району Рівненської області - службу у справах дітей Дубенської РДА про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7. Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2016 року у справі № 559/313/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення цього ж суду від 29 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 з відповідача стягнуто аліменти на дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною 3-х річного віку у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно з 12 лютого 2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_7. Рішенням від 31 травня 2016 року з відповідача на користь позивачки Дубенським міськрайонним судом присуджено до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1 600,00 гривень щомісячно, а рішеннями від 28 лютого 2017 року та від 12 квітня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто пеню в розмірі 3 111,69 грн. та 4 979,73 грн. відповідно.

Станом на дату подання позовної заяви з моменту розірвання шлюбу між сторонами, як вказує позивачка, відповідач свідомо не брав участі у вихованні сина не піклувався про його моральний та фізичний розвиток, навчання, не надавав матеріальної допомоги на його утримання.

Крім того 16 вересня 2016 року Дубенським ВП ГУНП у Рівненській області було розпочате кримінальне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (Ухилення від сплати аліментів на утримання дитини) та на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000255 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України по факту невиконання судового рішення.

За твердженням позивачки, вона самостійно виховує дитину та не чинить перешкод у цьому відповідачеві, який не цікавиться життям дитини і тому звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення його батьківських прав, яку просить задоволити.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила позовні вимоги задоволити повністю.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Зазначив, що обов'язком кожного батька є забезпечення умов по піклуванню, догляду, матеріальному забезпеченню щодо дитини. Відповідач не дотримується цих умов тому існують підстави для позбавлення його батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав у судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав, пояснив, що не бажає бути позбавленим батьківських прав з підстав того, що хоче підтримувати батьківські зв'язки з сином та погасити існуючу заборгованість зі сплати аліментів упродовж 2019 року.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що, оскільки відповідач бажає підтримувати зв'язки з сином, то підстав для позбавлення його батьківських прав немає, крім того вказав на часткове погашення заборгованості по аліментах як намір відновити матеріальну допомогу синові та у подальшому приймати участь у його матеріальному забезпеченні.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Дубенської районної державної адміністрації до початку розгляду справи по суті надав висновок № 2864/02-13/18 від 06 листопада 2018 року в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина, оскільки відповідач не виявляє батьківських почуттів щодо свого сина не підтримує з ним зв'язків. Ухиляється від виконання батьківських обов'язків та з інших підстав зазначених у висновку.

Служба у справах дітей Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області, залучена з підстав того, що відповідач проживає окремо від позивачки на території Зарічненського району Рівненської області надала висновок № 01/17-3171 від 29 листопада 2018 року згідно якого вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 бо останній надалі хоче спілкуватися з сином, допомагати та піклуватись про нього.

Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, зібраним в ході розгляду справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у сторін під час шлюбу народилась спільна дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2, виданим виконавчим комітетом Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області 06 лютого 2015 року.

06 липня 2016 року згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 12 лютого 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 у розмірі 1 600,00 гривень щомісячно, починаючи з 12 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішеннями Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 лютого 2017 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3111,69 грн.

Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 4979,73 грн.

16 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України по факту ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, кримінальне провадження № 0000255.

За інформацією у Письмовому висновку органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, від 06 листопада 2018 року № 2864/02-13/18 (далі - висновок Дубно) та у Висновку органу опіки і піклування Зарічненської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя смт Зарічне відносно його малолітнього сина ОСОБА_7 (далі - висновок Зарічне) малолітній син сторін проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що висновок органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області від 06 листопада 2018 року № 2864/02-13/18, зокрема щодо необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ґрунтується на тому, що він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_7, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги, не утримує хлопчика, не цікавиться станом його здоров'я. фізичним та психологічним розвитком дитини, яка повністю перебуває на утриманні матері - позивачки по справі. При цьому уся інформація для висновку отримана зі слів ОСОБА_1

На противагу висновку Дубенської РДА висновком органу опіки та піклування Зарічненської РДА № 01/17-3171 від 29 листопада 2018 року недоцільно позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_7, оскільки це суперечитиме інтересам дитини. При цьому вказаний висновок отримано на підставі акту обстеження умов проживання відповідача та проведення бесіди з ОСОБА_3 в результаті якої встановлено, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина.

Однак, причини такої поведінки відповідача органи опіки та піклування не з'ясували, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини відповідача не попереджували.

Судом враховано, що сторони по справі проживають окремо, а дитина проживає з матір'ю - позивачкою по справі. При цьому висновки органів опіки та піклування мають для суду рекомендаційний характер та не є обов'язковими, але суд не обмежений у можливості отримання інформації з цих висновків, зокрема, яка стосується умов проживання сторін їх матеріального та побутового забезпечення, визначення соціальних зв'язків з метою з'ясування та необхідності позбавлення батьківських прав відповідача, що є предметом цього позову. При цьому суд виходить виключно із дотримання прав та врахування інтересів дитини. Таким чином судом враховано, що сторони по справі, зокрема відповідач є соціально благополучною особою, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, тобто не наділений такими негативними рисами, які б виключали можливість бути батьком у розумінні підтримання емоційного, духовного зв'язку із дитиною. Однак як вказано у позовній заяві та підтверджено іншими, отриманими у судовому засіданні доказами відповідач не приділяв достатньої уваги вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, але його поведінка під час провадження справи у суді свідчить про бажання відновити духовний зв'язок із дитиною та надавати матеріальну допомогу, сплачувати аліменти на її утримання.

Вказане підтверджується бажанням спілкуватись з дитиною, хоч і напередодні судового засідання, протягом нетривалого часу, проте це сприймається судом як шлях до налагодження емоційних відносин. Крім того бажання приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини підтверджується сплатою відповідачем у погашення аліментів:

- 1 000,00 гривень 18 жовтня 2018 року, згідно квитанції № 0.0..1;

- 1 100,00 гривень 28 листопада 2018 року, згідно квитанції № 0.0..1;

- 500,00 гривень 07 листопада 2018 року, згідно квитанції № 0.0..1;

- 1 600,00 гривень 11 грудня 2018 року, згідно квитанції № 0.0..1.

Виконання обов'язку по сплаті аліментів оцінюється судом як свідоме бажання ОСОБА_3 погасити заборгованість зі сплати аліментів.

Даний факт підтверджується також показами батьків відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які у судовому засіданні у якості свідків вказали, що їх син ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу з 01 серпня 2014 року проживав у смт Смига Дубенського району Рівненської області. У подальшому їх відносини погіршились через постійні сварки, суперечки, непорозуміння та шлюб між сторонами було розірвано 06 липня 2016 року. Свідки вказали, що за рік до розірвання шлюбу відповідач відвідував сина, возив подарунки та надавав матеріальну допомогу так і вони як його батьки предавали подарунки онукові. Також мати відповідача засвідчила, що раніше її син ОСОБА_3, бажаючи налагодити стосунки з ОСОБА_1 відвідував її возив подарунки для неї та для дитини, проте останній рік до моменту подання позовної заяви не відвідував позивачку з дитиною. Також мати відповідача у судовому засіданні засвідчила, що її син вважає дитину ОСОБА_7 своїм сином та бажає підтримувати з ним батьківські відносини.

Слід вказати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст. 166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Отже, сам факт невизнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав стосовно сина свідчить про його інтерес до дитини та позитивно характеризує його, як батька.

Окрім цього, в п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а в судовому засіданні не встановлено, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 попри наявні ознаки ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, бажає виправитись, погасити суму заборгованих аліментів та підтримувати батьківські зв'язки з сином, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, повноцінно приймати участь у вихованні сина, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, а відповідно в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч.1, ч. 3 ст.164, ст.165 СК України, Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) "Про права дитини", Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст. ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 ІПН немає) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) третя особа - орган опіки та піклування Дубенської районної державної районної державної адміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. В. Дідик