КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4921/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Шевченко Т.М., постановлену в м. Київ 24 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про скасування рішень та зняття арешту,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою, просила поновити їй строк для звернення зі скаргою, визнати неправомірними дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 грудня 2017 року, постанов про арешт майна та коштів боржника, визнати дані постанови незаконними та скасувати їх, зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1, накладені постановами, що оскаржуються.

Скаргу мотивувала тим, що постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Малівської Н.І. 22 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55352199 з виконання виконавчого листа № 2-380/11 за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року, яким із неї на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Голосіївського відділення № 5398 стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 426933,40 грн. В межах виконавчого провадження було винесено постанови про арешт майна боржника від 10 січня 2018 року та про арешт коштів боржника від 06 червня 2018 року.

Вказує, що із заявою про відкриття виконавчого провадження звернулося Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», філія - Головне управління по м. Києву та Київській області, а не стягувач, зазначений у виконавчому листі. В оскаржуваних постановах зазначено код ЄДРПОУ стягувача, за яким відсутня інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і який не відповідає коду Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та коду його філії. Державним виконавцем в постановах було зазначено стягувачем Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», а також зазначено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 426933,40 грн., чим фактично змінено резолютивну частину рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та прийняти нове рішення про задоволення її скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції допустив порушення ст. 442 ЦПК України, оскільки встановив, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», при цьому в матеріалах справи відсутня ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Крім того, оскільки державним виконавцем в постановах було зазначено стягувачем Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», а також зазначено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом про стягнення грошових коштів на користь цього товариства, фактично було змінено резолютивну частину рішення суду. Даними діями державний виконавець взяв на себе повноваження та функції суду. Наслідком відкриття виконавчого провадження за незаконною постановою від 22 грудня 2017 року було винесення постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника, які також, з метою поновлення порушених прав заявника, підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження, є стягувачем як правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а отже у державного виконавця були всі підстави для відкриття виконавчого провадження та здійснення інших виконавчих дій, в тому числі накладення арешту на майно та кошти боржника.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року по справі № 2-380/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту стягнуто із ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Голосіївського відділення № 5398, 03150 м. Київ, вул. Горького, 105 р/р 37391005 в Голосіївському відділенні ОБУ м. Києва, МФО 320304, Код заборгованість за кредитним договором в розмірі 426933,40 грн., на виконання якого 29 липня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. На зворотному боці виконавчого листа зазначено, що постановою головного державного виконавця від 23 грудня 2016 року його повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 6).

10 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області звернувся до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа по справі № 2-380/11 (а. с. 38).

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Н.І. від 22 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55352199 за виконавчим листом № 2-380/11 від 29 липня 2011 року, зазначено, що стягувачем є ПАТ «Державний ощадний банк України», а виконавчий лист видано про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 426933,40 грн. (а. с. 7).

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Н.І. від 10 січня 2018 року в межах виконавчого провадження ВП № 55352199 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 8).

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Н.І. від 06 червня 2018 року в межах виконавчого провадження ВП № 55352199 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника (а. с. 9 - 11).

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно правова форма юридичної особи - публічне акціонерне товариство, назва юридичної особи - «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код юридичної особи - 00032129, місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, вул. Госпітальна, будинок 12-г. Згідно відомостей по філіям, юридична особа має філію - головне управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ ВП 09322277, місцезнаходження відокремленого підрозділу - м. Київ, Шевченківський район, вул. Володимирська, будинок 27 (а. с. 15 - 16).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Звертаючись до суду із даною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавче провадження відкрите за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке не є стягувачем, а також вказано код ЄДРПОУ стягувача, за яким взагалі відсутня інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а в апеляційній скарзі також зазначала, що в матеріалах справи відсутня ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 лютого 2003 р. № 261, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є державним банком. Банк утворений відповідно до розпорядження Президента України від 20 травня 1999 р. № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 р. № 876 (Офіційний вісник України, 1999 р., № 21, ст. 955) шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство.

Відповідно до частини 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Отже, у зв'язку із прийняттям Закону України «Про акціонерні товариства» замінено види акціонерних товариств «відкрите акціонерне товариство» та «закрите акціонерне товариство» на типи - «публічне акціонерне товариство» та «приватне акціонерне товариство». Організаційно-правова форма господарювання «акціонерне товариство», визначена п. 3.21. Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 Державного класифікатора України, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року № 97 при цьому залишається незмінною.

Таким чином, виходячи із аналізу наведених вимог закону, зміна типу акціонерного товариства з відкритого на публічне не є реорганізацією та відповідно не тягне за собою наслідків правонаступництва, а є зміною найменування.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності звернення до суду в порядку ст. 442 ЦПК України про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, а також про обов'язок державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання відповідно до ст. ст. 4, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження» не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Пунктом 14 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Саме по собі невиконання державним виконавцем вимог законодавства про виконавче провадження в частині внесення змін до найменування стягувача у даному виконавчому провадженні не може бути підставою для скасування оскаржуваних постанов, враховуючи, що стягувач є тією ж юридичною особою і державний виконавець повинен був відкрити виконавче провадження на підставі ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Не є такою підставою і зазначення державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження ідентифікаційного коду юридичної особи, який не відповідає дійсному ідентифікаційному коду стягувача, або зазначення стягувача не у відповідності до змісту рішення суду, на що в апеляційній скарзі вказувала ОСОБА_1

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 14 Інструкції з примусового виконання рішень якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при відкритті виконавчого провадження та прийнятті інших постанов в межах виконавчих дій державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», та про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1, із чим також погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд приймає до уваги, що постанови про арешт майна боржника від 10 січня 2018 року та арешт коштів боржника від 06 червня 2018 року заявником оскаржувалися лише із підстав незаконності, на її думку, відкриття виконавчого провадження, однак даних обставин нею під час розгляду справи доведено не було, а тому суд правильно відмовив в задоволенні скарги в цілому.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.