Провадження № 2/161/4303/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 09.09.2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вони з відповідачем протягом останнього часу втратили почуття поваги та любові один до одного через конфлікти та суперечки з різних причин, що, на її думку, негативно впливає на розвиток дітей. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та примирення є неможливим. Крім того, з моменту припинення спільного життя, відповідач матеріально ні їй, ні їх дітям не помагає. ОСОБА_2 працює офіційно на ПП «СМВ Транс», а тому є необхідність стягувати з нього аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи вищевикладене, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить суд шлюб, укладений 09.09.2006 року між нею та відповідачем, який зареєстрований відділом актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської області, актовий запис №1308 розірвати, а також з відповідача на її користь стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Також просить покласти на відповідача судові витрати по справі.

До початку судового розгляду справи позивач подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 19).

Відповідач до початку судового розгляду справи також подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги у зменшеному розмірі визнає (а.с. 17).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.09.2006 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської області, актовий запис № 1308, свідоцтво серії І-ЕГ 016311 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 054799 та серії І-ЕГ № 167571 (а.с. 5-6).

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітні діти проживають разом з матірю позивачкою ОСОБА_1, відповідач проживає окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхні спільні неповнолітні діти проживають разом з позивачкою.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище «Делех».

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні неповнолітніх доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Як слідує зі змісту ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вже було встановлено судом, неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Доказів іншого відповідачем суду не надано.

Як вбачається з довідки про доходи № 17 від 10.12.2018 року, ОСОБА_2 працює водієм автотранспортних засобів на ПП «СМВ-Транс». Його щомісячна заробітна плата складає 3900 грн. (а.с. 18).

ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають.

Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, а також з врахуванням факту визнання відповідачем визначеного позивачкою розміру аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевказану норму законодавства, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по справі за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 грн. (а.с. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,08 грн.

На підставі ст. ст. 55, 56, 110, 112, 113, 180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 247, 263-265, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище Чернецька) ОСОБА_6, зареєстрований 09 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1308 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці ОСОБА_1 прізвище «Делех».

Стягувати з ОСОБА_2, який народився 31 грудня 1972 року в с. Лісово Маневицького району Волинської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 31 грудня 1972 року в с. Лісово Маневицького району Волинської області, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 31 грудня 1972 року в с. Лісово Маневицького району Волинської області, в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7