Номер провадження: 22-ц/785/1814/18
Номер справи місцевого суду: 501/773/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_3) до ОСОБА_4 (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Олег Борисович) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Пушкарського Д.В. о 16 год. 43 хв. -

встановила:

14 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. від 03 лютого 2015 року за реєстровим номером 58.

При цьому, позивач посилався на те, що від його імені було укладено договір відчуження належного йому майна на підставі довіреності, посвідченої Перевертун О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №344 від 19 грудня 2014 року, яку він ніколи не видавав та не підписував, не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження належного йому майна та не мав наміру цього робити.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. від 03 лютого 2015 року за реєстровим номером 58 (т.1, а.с. 142-143).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4, інтереси якого у суді першої інстанції згідно довіреності представляли ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не уповноважував останніх на представництво своїх інтересів у суді, і дана довіреність є результатом шахрайських дій вищевказаних осіб та сторін у справі, направлених на позбавлення апелянта права власності на спірне майно (т.1, а.с. 203-211).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер (т.2, а.с. 160).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року до участі у справі було залучено ОСОБА_3 в якості правонаступника ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1(т.2, а.с 16-17).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 29 січня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за реєстровим № 96, є власником будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 19 грудня 2014 року, та ОСОБА_4.

Відповідно до частини 1 статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частини 1 та 3 статті 244 ЦК України).

Загальні положення про правочин визначені главою 16 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що договір купівлі-продажу від 03 лютого 2015 року є недійсним в силу ст. 215 ЦК України.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ПК України, власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю, суду слід з'ясувати, чи наділив довіритель свого представника

повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, оскільки позивач ОСОБА_2 не уповноважував жодних осіб на відчуження належного йому майна та не мав наміру цього робити, вбачається порушення вимог, які містяться в ч.1-5 ст. 203 ЦК України щодо чинності правочину, а саме - вказаний правочин не відповідав дійсному волевиявленню учасника правочину та не є вільним, а тому суд обґрунтовано вважав, що є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, як вбачається з журналу судового засідання від 13 березня 2015 року, у судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_4 згідно довіреності від 13 березня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., - ОСОБА_8, який позовні вимоги ОСОБА_2 визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що апелянт, інтереси якого у суді першої інстанції згідно довіреності представляли ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не уповноважував останніх на представництво своїх інтересів у суді, і дана довіреність є результатом шахрайських дій вищевказаних осіб та сторін у справі, направлених на позбавлення ОСОБА_4 права власності на спірне майно, оскільки до апеляційної скарги не додано належних доказів про звернення апелянта до правоохоронних органів щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, і прийняття відповідних процесуальних рішень правоохоронними органами.

Апеляційним судом також приймається до уваги, в якості належного та допустимого доказу у справі, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 25 лютого 2015 року, згідно якої останній сповіщає ОСОБА_2 про неможливість розрахунку за договором купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та надає згоду на розірвання вищевказаного договору, або визнання його недійсним, або таким, що не вчинений (т.1, а.с.192).

Дана заява підписана власноруч ОСОБА_4, справжність підпису останнього засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., особу ОСОБА_4 встановлено.

Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., до нього у 2015 році звернулись представник ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої Перевертун О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №344 від 19 грудня 2014 року, та ОСОБА_4, з приводу укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна.

03 лютого 2015 року вказані особи уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, однак, протягом десяти днів, коли мали прийти розрахунки за договором, нотаріусу стало відомо, що правовстановлюючі документи, надані ОСОБА_6, є підробленими.

Також, нотаріусу стало відомо, що ОСОБА_2 ніколи не надавав ОСОБА_6 довіреності на розпорядження належним йому майном.

В подальшому, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. викликав до себе ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та повідомив останніх, що йому відомі факти підробки довіреності, нібито виданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, посвідченої Перевертун О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №344 від 19 грудня 2014 року, та правовстановлюючих документів на спірне майно.

Після цього, ОСОБА_4 повідомив нотаріуса, що він не має грошей, щоб розрахуватися за договором, та написав нотаріально посвідчену заяву від 25 лютого 2015 року, згідно якої останній сповістив ОСОБА_2 про неможливість розрахунку за договором купівлі-продажу

нерухомого майна, а саме - будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та надав згоду на розірвання вищевказаного договору, або визнання його недійсним, або таким, що не вчинений.

13 березня 2015 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представляти його інтереси, у тому числі в суді, на підставі довіреності, посвідченої Калінюк Г.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №214 від 13 березня 2015 року.

Як пояснив апеляційному суду приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., дану довіреність ОСОБА_4 підписав власноруч, усвідомлюючи значення своїх дій.

Вказане у повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, що оскаржуване рішення суду прийнято під впливом обману та з порушенням норм процесуального законодавства.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги, в якості належного та допустимого доказу, наявний у матеріалах справи Висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області від 16 грудня 2015 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи, призначеної у рамках кримінального провадження №000051, яким встановлено, що підписи у графах «ПІДПИС» та «ПОКУПЕЦЬ» у довіреності від 19 грудня 2014 року та договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 29 січня 2009 року від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з частковим наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2

Крім того, рукописні тексти від імені ОСОБА_2 у довіреності від 19 грудня 2014 року та договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 29 січня 2009 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатні належні та допустимі докази, що ОСОБА_2 ніколи не підписував довіреність, посвідчену Перевертун О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №344 від 19 грудня 2014 року, та не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження належного позивачу майна.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш