ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1144/18

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/418/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Губар В.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року (ухвалене о 12:34) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 3000 доларів США і судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Позов обґрунтовував тим, що 11 листопада 2017 року відповідач позичив у нього грошові кошти у зазначеній сумі, з приводу чого написав письмову розписку. За домовленістю кошти останній позичив на один місяць, однак по спливу місячного строку їх не повернув. Таким чином, відповідач порушив зобов'язання по поверненню взятих у позику коштів, що і стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 22 травня 2018 року становить 78443,89 грн, вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд вищевказаного заочного рішення.

В апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_4, який діє від імені відповідача ОСОБА_3, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись його незаконність, несправедливість, необ'єктивність, а також на ухвалення з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розписка містить лише інформацію щодо отримання ОСОБА_2 грошових коштів, а також дати їх отримання, жодних зобов'язань, які б були ще й строково визначені вказана розписка не містить. Тому, на думку заявника, суд дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами по справі саме боргових зобов'язань.

Заявник зазначає, що він не брав участі у судових засіданнях у зв'язку з тим, що не був повідомлений належним чином про календарну дату їх проведення. Вказані обставини не дозволили йому брати участь у судових засіданнях під час надання пояснень з приводу обставин, що є предметом доказування в справі.

Вважає, що під час розгляду справи не було встановлено справжню правову природу спірних правовідносин, а також наданої позивачем розписки.

Адвокатом ОСОБА_4 апеляційному суду було подано заяву про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи з метою з'ясування всіх належних обставин справи.

Апеляційний суд вважає, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно положень ч. 4 ст. 19 ЦПК спрощене позовне провадження призначене, зокрема, для розгляду малозначних справ.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Зважаючи на обставини даної справи, а саме на те, що ціна позову становить 78 443,89 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, заявником оскаржено заочне рішення суду, ним подавалась заява про перегляд заочного рішення, до апеляційної скарги додаткових доказів не додано, ураховуючи складність справи та предмет спору, що не потребують детальних пояснень позивача та додаткового з'ясування обставин справи, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції оцінюючи у сукупності докази, виходив з того, що відповідач умов договору не виконав, кошти позивачу не повернув, не оспорив в установленому законом порядку договір позики та не звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що згідно розписки ОСОБА_3 11.11.2017 взяв у ОСОБА_2 долари в розмірі 3 000 доларів США (а.с. 6, 38). Розписка підписана ОСОБА_3

18 січня 2018 року позивачем у зв'язку з неповерненням відповідачем боргу за вказаною розпискою на адресу останнього була направлена вимога про повернення коштів (а.с. 7). 20 лютого 2018 року позивачем повторно направлено відповідачу вимогу про повернення коштів (а.с. 8).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у цивільній справі № 276/332/16-ц, якою підтверджені правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах № 6-1967цс15 від 11.11.2015, № 6-1662цс17 від 18.10.2017 та № 6-996цс17 від 13.12.2017.

Як встановлено судом першої інстанції, оригінал боргової розписки від 11.11.2017 (а.с. 38), приєднаний позивачем до позовної заяви, наданий суду саме цією стороною, долучений до матеріалів справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивача щодо повернення відповідачем суми боргу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином.

Отже за наявності боргового документа в позивача, аналіз змісту якого дає підстави стверджувати про наявність у відповідача перед позивачем боргу в певному розмірі, та за відсутності будь-яких доказів протилежного зі сторони відповідача, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та наявними у матеріалах справи доказами, дослідивши боргову розписку, правильно встановив її правову природу та обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши з відповідача грошові кошти за розпискою в розмірі 3 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.05.2018 становить 78 443,89 грн.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розписка містить лише інформацію щодо отримання ОСОБА_2 грошових коштів, а також дати їх отримання, жодних зобов'язань, які б були ще й строково визначені вказана розписка не містить, а також доводи про те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами по справі саме боргових зобов'язань, враховуючи наступне.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, апеляційний суд, зважаючи на те, що матеріали справи окрім розписки про отримання коштів та письмових вимог позивача про їх повернення не містить, відповідач будь-яких заперечень щодо отримання грошових коштів, необхідності їх повернення ні в заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі не висловлював, жодних пояснень щодо існування між сторонами інших правовідносин ніж боргові не надавав, повністю погоджується з висновком районного суду про існування між сторонами боргових зобов'язань.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи заявника про те, що він не брав участі у судових засіданнях у зв'язку з тим, що не був повідомлений належним чином про календарну дату їх проведення, і, що вказані обставини не дозволили йому брати участь у судових засіданнях під час надання пояснень з приводу обставин, що є предметом доказування в справі, з огляду на таке.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1-4 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного судового засідання може бути повідомлено під розписку.

Частиною 5 статті 130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

18.09.2018 представником відповідача - адвокатом ОСОБА_4 було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 56-65).

У судовому засіданні 04.10.2018, яке було відкладено, адвокат ОСОБА_4 брав участь (а.с. 75).

Про наступне судове засідання, яке було відкладено на 11.10.2018, адвокат ОСОБА_4 був повідомлений під розписку (а.с. 77).

Таким чином, зважаючи на положення ч. 6 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду його заяви про перегляд заочного рішення через свого представника.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення, заперечення по суті спору та відповідні докази на їх підтвердження під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, він скористався зазначеними правами через свого представника адвоката ОСОБА_4, який в судовому засіданні 11.10.2018 під час розгляду вказаної заяви був присутній (а.с. 79,80).

На підставі зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: