Провадження №4-с/369/141/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника скаржника ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом по скарзі ОСОБА_2 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересована особа: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересована особа: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови.

Крім того разом з скаргою до суду представником скаржника було подано клопотання про зупинення стягнення за виконавчим листом, оскільки головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було винесено постанови про арешт майна боржника та про опис та арешт майна боржника. Скаржник вважає, що вони складені з грубим порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню. Оскільки державним виконавцем здійснено опис майна скаржника, ому реалізація майна може бути здійснено будь-якого дня, а тому зупинення стягнення на підставі виконавчого листа є необхідним та невідкладним заходом.

Дослідивши подане клопотання та матеріали скарги, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3В, винесено постанову про арешт майна боржника від 18.07.2018 року та постанову про опис та арешт майна боржника від 26.10.2018 року у виконавчому провадженні № 42390828.

У ст. ст. 149-153 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їх права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказав, що державним виконавцем вчиняються дії спрямовані на здійснення виконавчого провадження, майно може бути реалізовано, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду скарги.

Такі пояснення і сам факт здійснення виконавчого провадження без надання суду належних та допустимих доказів не можуть підтверджувати неможливість виконання ухвали суду у разі задоволення скарги.

Ні скарга, додані до неї докази не містять підтверження вчинення будь-яких виконавчих дій спрямованих на реалізацію арештованого майна.

З огляду на вищезазначене, клопотання заявника є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 152, 260, 450 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника скаржника ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом - відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає. Згідно статті 353 ЦПК України заперечення на ухвалу, що не оскаржується окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.С. Пінкевич