ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 758/2520/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/116/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
18 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію житлового приміщення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення в квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року, ухваленого в складі судді Супрун Г.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_6, Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2015 № 274 року про приватизацію квартири АДРЕСА_6 визнати незаконним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 30.09.2015 за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6; зобов'язати ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6, не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням; вселити ОСОБА_3 у АДРЕСА_7

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вказану квартиру він отримував на підставі ордеру у 1986 році на сім'ю з 4-х осіб, проте вона була приватизована відповідачами без згоди позивача та участі в приватизації житла.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Вказував, що незважаючи на те, що позивач зареєстрований у вказаній квартирі відповідачі перешкоджають йому у проживанні та користуванні нею.

У травні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_3 ОСОБА_7 із зустрічною позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що одразу після розлучення у 1992 році позивач виїхав проживати в АДРЕСА_8 Спірною квартирою не цікавився, за комунальні послуги не сплачував.

Також у травні 2016 року ОСОБА_3 ОСОБА_7 подав зустрічний позов про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаною квартирою, в порядку ст. 71, 72 Житлового кодексу України. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він ніс витрати по утриманню і ремонту житла, оплату житлово-комунальних послуг, а батько одразу після розлучення з матір'ю, виїхав із квартири та втратив до неї будь-який інтерес.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію житлового приміщення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення в квартиру - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2015 № 274 року про приватизацію квартири АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 30.09.2015 за адресою: АДРЕСА_3, видане на підставі розпорядження № 274 на ім'я ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_6

В задоволенні зустрічних позовів - відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року зобов'язано ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_9 Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_4.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 ОСОБА_7 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій вказувала на те, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Зазначала, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову.

Посилалася на наявність підстав для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки ОСОБА_3 з 1993 року не проживав у спірні квартирі, що ним фактично не заперечується, відсутність відповідача в спірній квартирі протягом вказаного періоду підтверджується актами ЖЕКу та КП «Галицьке» від 20.01.2005, 05.04.2005, 30.06.2005, 25.02.2008, 25.11.2013. Таким чином, ОСОБА_3 втратив право користування спірною квартирою, у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання та у зв'язку з тим, що не проживав в спірній квартирі з 1993 року, та з цього часу не виконував обов'язків квартиронаймача чи члена сім'ї квартиронаймача.

Вказувала на помилковість висновків суду щодо зобов'язання відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням, оскільки жодних доказів про перешкоджання у проживанні ОСОБА_3 у спірній квартирі з 1993 року до 2015 року позивач не надав.

Зазначала, що суд першої інстанції безпідставно визнав незаконним та скасував розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.09.2015 № 274 про приватизацію спірної квартири, оскільки рішення Апеляційного суду від 25.06.2015, яким ОСОБА_8 визнали таким, що втратив право користування спірною квартирою було отримано нею 02.07.2015, на підставі даного рішення ОСОБА_3 було знято з реєстраційного обліку та, в цей же день, ОСОБА_3 ОСОБА_7 та її сини подали документи на приватизацію. Жодних відомостей щодо зупинення дії рішення суду апеляційної інстанції на момент приватизації спірної квартири вона не отримувала.

Просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 ОСОБА_7, а в задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 ОСОБА_9 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_10 також апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, трикімнатна квартира АДРЕСА_5, загальною площею 67,1 кв.м., була надана ОСОБА_3 на підставі ордеру № 16433 серії Б від 17.02.1986, виданого Виконавчим комітетом Подільської ради народних депутатів м. Києва, на сім'ю з 4-х осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_11.) (том 1, а.с. 7).

Рішенням Подільського районного народного суду м. Києва від 10.09.1992 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ОСОБА_7 розірвано, спільне майно розподілено (том 1, а.с. 8, 9).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 по справі 758/10062/14-ц за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено (том 1, а.с. 12-15).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015, скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 ухвалено нове, яким визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015, зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 до закінчення касаційного провадження (том 1, а.с. 16).

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2015 № 274, спірна квартира була приватизована на трьох осіб. Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності від 30.09.2015.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 скасовано, рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 залишено в силі (том 1, а.с. 17-18).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції встановивши, що незважаючи на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015, якою було зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 до закінчення касаційного провадження, відповідачі зняли з реєстрації позивача, останній був позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та право на проживання у даній квартирі, оскільки відповідачі не надають йому доступ до неї, виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. В задоволені зустрічних позовних вимог судом відмовлено з мотивів їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право кожної особи на житло гарантовано ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

За змістом п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло.

Пунктом 18 цього Положення передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Відповідачі на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015, яким було визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та без врахування ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015, якою було зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 до закінчення касаційного провадження, зняли з реєстрації позивача та звернулись до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із відповідною заявою на приватизацію квартири на 3-х осіб.

Проте, в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 скасовано, рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 залишено в силі, та тим самим відновлено права позивача за первісним позовом на користування спірною квартирою.

Отже, на момент видачі Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією розпорядження № 274 від 30.09.2015, яким спірна квартира була приватизована на трьох осіб, набуло законної сили рішення Подільського районного суду від 21.04.2015, яким було відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3 ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про приватизацію квартири на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015, яке було скасовано судом касаційної інстанції, та фактично порушено норми житлового законодавства щодо приватизації житла без відповідних документів, а саме заяви - згоди всіх повнолітніх членів сім'ї.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання незаконним свідоцтва про право власності, оскільки позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на безоплатну приватизацію квартири.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням, з посиланням на недоведеність вказаних обставин, з огляду на наступне.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 по справі 758/10062/14-ц за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в ході дослідження обставин справи встановлено факти перешкоджання ОСОБА_3 у користуванні спірним жилим приміщенням.

Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, сам факт неодноразового звернення ОСОБА_3 ОСОБА_7 з 2015 року до суду з позовами про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, враховуючи наявність заяви позивача на адресу КП «Галицьке» щодо нездійснення дій про зняття його з реєстрації у спірній квартирі, є доказом перешкоджання у проживанні ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а у задоволені зустрічних позовів слід відмовити, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення виготовлено 22.12.2018.

Суддя-доповідач

Судді