Справа №443/1221/18
Провадження №2/443/995/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_1 (внук), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3.(правнук), ОСОБА_4.(правнук), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/7 житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_6 року та ІНФОРМАЦІЯ_7 року померли ОСОБА_5 - голова двору(його бабуся) та ОСОБА_6 (його матір) відповідно, яким на день смерті належали частки спірного житлового будинку. Його батько, після смерті останніх, фактично спадщину прийняв, хоча юридично своїх прав не оформляв. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_5 року його батько - ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, до складу якої, окрім іншого, ввійшли 3/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1. За життя покійний не розпорядився своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Відтак, він як єдиний спадкоємець за законом, що виявив бажання прийняти спадщину(житловий будинок), яку фактично прийняв, оскільки на момент її відкриття проживав спільно із спадкодавцем, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_3, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали заяви, в яких просять розглянути дану справу за їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Волиця-Гніздичівська Жидачівського району Львівської області №542 від 26 квітня 2018 року, що станом на 30 червня 1990 року по АДРЕСА_1 рахувалося будинковолодіння НОМЕР_9 за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_1 (внук), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3.(правнук), ОСОБА_4.(правнук) /арк. справи 17/.

Згідно технічного паспорта від 03 травня 2018 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок АДРЕСА_1, загальна площа вказаного будинку становить 73,9 кв.м.(житлова - 37,1 кв.м.). Рік забудови - 1960 Інвентаризаційна вартість - 344548 грн. /арк. справи 12-16/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_1 (внук), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3.(правнук), ОСОБА_4.(правнук). Частка кожного члена двору становила 1/7.

Із долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року та НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року та ІНФОРМАЦІЯ_7 року померли ОСОБА_5 - голова двору(бабуся позивача) та ОСОБА_6 (матір позивача) відповідно, яким на день смерті належали частки спірного житлового будинку /арк. справи 8, 10/.

Заповіту спадкодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складали, що стверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23 листопада 2018 року за №2043 та 2044 відповідно.

Дослідженні в судовому засіданні матеріали справи, підтверджують факт прийняття належних померлим часток спірного житлового будинку ОСОБА_3.(батьком позивача), який хоча й фактично вищевказану спадкове масу прийняв, проте юридично своїх прав не оформив.

Разом з тим, в судовому засіданні також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у віці 82 років, в с. Волиця-Гніздичівська Жидачівського району Львівської області помер ОСОБА_3, про що 27 вересня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №33 та виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 27 вересня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 /арк. справи 9/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого, окрім іншого, складається із частки житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1 (1/7 - як член колишнього колгоспного двору, 2/7 - фактично успадковані).

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23 листопада 2018 року за №2042 /арк. справи 15/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та інших документів, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (спадкодавця). Відтак, ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні /арк. справи 5-7, 11/.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, з долученої до матеріалів справи довідки виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23 листопада 2018 року за №2042, вбачається що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_3 (спадкодавця) разом з ним, був зареєстрований та проживав його син - позивач у справі.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину та фактично її прийняв оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовився від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №334/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 07 травня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /арк. справи 21/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім того, суд враховує, що поданими через канцелярію суду заявами, відповідачі вимоги позову визнали та засвідчили факт відмови на користь позивача від належних їм часток у спірному будинку: як члену колгоспного двору(ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.) Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1, щодо визнання за ним цілісно права власності на спірний житловий будинок /арк. справи 18-20/.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: 81733, Львівська область, Жидачівський район, с. Волиця-Гніздичівська, паспорт серії НОМЕР_5.

Відповідач1: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: 81733, Львівська область, Жидачівський район, с. Волиця-Гніздичівська, паспорт серії НОМЕР_6.

Відповідач2: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: 81733, Львівська область, Жидачівський район, с. Волиця-Гніздичівська, паспорт серії НОМЕР_7.

Відповідач3: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: 81733, Львівська область, Жидачівський район, с. Волиця-Гніздичівська, паспорт серії НОМЕР_8.

Суддя З.М. Коліщук