печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Петровій Ю.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» про визнання недійсним додаткового договору до договору кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» (далі - відповідач, ПАТ «Кредит Європа Банк»), в якому просить визнати додатковий договір № 1 від 11.12.2013 року до договору про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74 від 17.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1) та Закритим акціонерним товариством «Кредит Європа Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2) недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 17.03.2008 року між ним та ЗАТ «Кредит Європа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74, згідно умов якого відповідачем надано на умовах повернення, строковості, платності споживчий кредит у розмірі 100 000 доларів США зі строком користування 120 місяців із сплатою 12,95% річних, а позивач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі повернути відповідачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. 11.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74 від 17.03.2008 року, відповідно до якого п. п. 1.1 та 1.6 кредитного договору було викладено в іншій редакції. Так, відповідно до змін, залишок заборгованості на дату підписання додаткового договору складає 59 064,06 доларів США, кінцевий термін погашення заборгованості встановлюється до 12.03.2018 року; відсотки за користування кредитом встановлено у розмірі 0,0001% річних протягом трьох місяців з дати, наступної після підписання додаткового договору та 12,95% річних, починаючи з дати спливу зазначеного строку. Додатковий договір № 1 від 11.12.2013 року був підписаний під впливом обману і є нікчемним, оскільки як вбачається з тексту додаткового договору № 1 від 11.12.2013 року та графіку платежів розрахунки проводяться виключно з суми основної заборгованості 59 064,06 доларів США, проте, станом на момент укладення додаткового договору позивач сплатив суму заборгованості у розмірі 47 856,75 доларів США, що підтверджується банківськими виписками. Отже, виходячи з суми основної заборгованості 100 000 доларів США, сума основного зобов`язання позивача мала складати 52 143,25 доларів США, та ніяк не могла складати 59 064,06 доларів США. Обман з боку банку полягає у тому, що пропонуючи позивачеві підписати додатковий договір № 1 від 11.12.2013 року, банк навів у ньому неправдивий та нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» про визнання недійсним додаткового договору до договору кредиту та справу призначено о судового розгляду на 16.01.2018 року.

З 15.12.2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, згідно яких Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як визначено у ст. 196 ЦПК України, для виконання завдань підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання.

За таких обставин, з урахуванням складності справи та її значення для сторін, суд визначив необхідність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

15.01.2018 року на адресу суду від ПАТ «Кредит Європа Банк» надійшла письмова заява про застосування строку позовної давності та відзив на позов в якому останнє просило в позові відмовити, оскільки він є необґрунтованим.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року у зв`язку із неявкою представника відповідача та клопотанням представника позивача, згідно п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК, розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено до 06.02.2018 року.

06.02.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників судового процесу розгляд справи було відкладено до 14.03.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 14.03.2018 року у зв`язку із клопотанням представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.04.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 20.04.2018 року у зв`язку із неявкою учасників процесу, згідно п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 15.05.2018 року.

15.05.2018 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні справу було знято з розгляду та перепризначено на 06.07.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 06.07.2018 року у зв`язку із клопотанням представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.08.2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» про визнання недійсним додаткового договору до договору кредиту було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 26.09.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 26.09.2018 року у зв`язку із клопотанням представника позивача, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у справі оголошено перерву до 20.11.2018 року.

В судовому засіданні 20.11.2018 року представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з викладених ц ній підстав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві від 15.01.2018 року, відповідач просив розглядати справу за відсутності його представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Кредит Європа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74.

11.12.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредит Європа Банк» було укладено додатковий договір № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74 від 17.03.2008 року.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як встановлено ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Як встановлено судом зі змісту додаткового договору від 11.12.2013 року № 1 та договору про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74 від 17.03.2008 року, сторонами не встановлено іншого строку позовної давності на вимоги щодо визнання договору і його додатків недійсними, ніж встановлено законом.

Згідно ст. 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; 2) на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); 6) на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов`язань, що випливають із Закону України «Про державний матеріальний резерв»; 7) на вимогу про визнання недійсним правочину, предметом якого є відчуження гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини, на який поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на такий гуртожиток як об`єкт нерухомого майна та/або його частини, про визнання недійсним акта передачі такого гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини до статутного капіталу (фонду) товариства (організації), створеного у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств.

Статтею 268 Цивільного кодексу України встановлено перелік вимог на які позовна давність не поширюється до якого не входять вимоги про визнання договорів недійсними.

Отже, відповідно до норм Цивільного кодексу України, до вимоги про визнання додаткового договору № 1 від 11.12.2013 року недійсним застосовується загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Згідно ст.. 267 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності у справі, що подана ним через канцелярію Печерського районного суду м. Києва 15.01.2018 року, тобто до моменту винесення рішення у справі.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності, що являлося б підставою для захисту порушеного права.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Як встановлено судом зі змісту додаткового договору від 11.12.2013 року № 1 та договору про надання споживчого кредиту № 00010-ML-74 від 17.03.2008 року сторонами не змінено порядок обчислення позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Враховуючи, що порушення у підрахунках відповідача було допущено саме в момент укладення спірного додаткового договору № 1 від 11.12.2013 року, то саме в цей момент позивач повинен був знати про те, що такі помилкові підрахунки здійснено. Позивачем ані в позовній заяві, ані в інших поданих документах не зазначається про будь-яку іншу дату, коли йому стало відомо про введення його в оману, помилку у підрахунках банку, крім дати укладення додаткового договору від 11.12.2013 року № 1. Отже, суд вважає, що перебіг трирічного строку позовної давності за вимогою про визнання додаткового договору недійсним почався 12.12.2013 року, а сплинув, відповідно, 12.12.2016 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 13.02.2018 року у справі № 910/9452/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніх, належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78, 80 Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження своїх вимог позивач не надав.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 30.11.2017 року.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати у вигляді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 16, 20, 251-254, 256-261, 267, 268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» про визнання недійсним додаткового договору до договору кредиту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду), а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.02.2019 року.

Суддя І.В. Григоренко