КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3594 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шереметьєва Л.А.

Унікальний №760/21830/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про припинення іпотечного договору, визнання іпотечного договору таким, що втратив чинність та виключення майна з Державного реєстру заборон та відчуження майна,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ПАТ «Платинум Банк» про припинення іпотечного договору, визнання іпотечного договору таким, що втратив чинність та виключення майна з Державного реєстру заборон та відчуження майна.

Просила припинити іпотечний договір №2.07071362 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. зареєстрований в реєстрі №2179 укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1; визнати іпотечний договір №2.07071362 від 02 липня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. зареєстрований в реєстрі №2179 укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат та має загальну площу 53,50 кв.м. та житлову площу 30,70 кв.м., таким, що втратив чинність; виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна - квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 53,50 кв.м. та житлової площі 30,70 кв.м.

В обґрунтування позову посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві власності.

02 липня 2007 року на підставі укладеного між нею та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» іпотечного договору №2.07071362 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. зареєстрований в реєстрі №2179, дана квартира була передана в іпотеку банку.

В серпні 2018 року позивачу стало відомо про прийняте державним реєстратором Чуйко Г.Г. Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ рішення №27061116 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», на підставі укладеного з ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» договору відступлення права вимоги.

Вважаю іпотеку припиненою у зв'язку з задоволенням іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, просила позов задовольнити.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року скаргу було відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», 18 жовтня 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що пред'явлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються саме нерухомого майна, яке було предметом іпотеки та територіально знаходиться в Голосіївському районі міста Києва.

Отже в даному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності пред'явленого позову, а тому правові підстави для відкриття провадження у справі були відсутні.

Під час подання позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, в той час як позовна заява містить три такі вимоги

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Інші учасники справи в судове засідання сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №2.07071362. (а.с.5)

Предметом іпотечного договору було квартира АДРЕСА_1, загальною площею 53,50 кв.м. та жилою площею 30,70 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат. Квартира належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договорів дарування: 63/100 частини квартири на підставі договору дарування від 14 листопада 1995 року (а.с.6-7) та 37/100 частини квартири на підставі договору дарування від 31 жовтня 2005 року (а.с.8-9). (ст.1 іпотечного договору)

16 липня 2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ Чуйко Г.Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42080199 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №27061116 про право власності ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.10-12)

Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб'єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Тлумачення ч. 1 ст. 30 ЦПК свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно; про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом;

Зі змісту позовної заяви та договорів на підставі яких виникли спірні правовідносини вбачається, що основною підставою позову є перехід права власності на об'єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В даному випадку, спір виник з приводу договору іпотеки предметом якого є нерухоме майно - квартира, яка знаходиться в Голосіївському районі міста Києва.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ст.380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 380, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року скасувати і направити справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль