Справа № 308/3750/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», ОСОБА_4 про визнання Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», ОСОБА_4 про визнання Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року недійсним. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 22.02.2008 року між ОСОБА_3 районною КС «Туря» та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено Договір кредиту поруки №56/2, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 5500грн. з кінцевим терміном повернення 22.08.2010 року із сплатою 45% річних за користування кредитом. Згідно вказаного договору ОСОБА_4 виступила поручителем пере КС «Туря» за виконання ОСОБА_2 обовязків за Договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення Позичальником зобовязань у повному обсязі. Однак, позивач не був членом ОСОБА_3 районної КС «Туря», а тому відповідач не мав право укладати з ним договір кредиту та надавати кошти. Також у відповідача була відсутня ліцензія для надання такої фінансової послуги як залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки та надання членам кредитної спілки за рахунок залучених коштів. Окрім того, договір було підписано не уповноваженою особою ОСОБА_5, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. У звязку з цим, просила суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року між ОСОБА_3 районною кредитною спілкою «Туря», ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_6 до початку розгляду справи по суті змінив підставу позову, про що надав суду відповідну заяву. А саме вказав, що оспорюваним договором було встановлено відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 45% річних. Також, п.2.4 Договором передбачено додаткові відсотки за користування кредитом, які нараховуються та сплачуються після закінчення строків, визначених п.2.3, у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу. Окрім того, п.п.а п.4.4 Договору, передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а отже і плата за користування кредитом у такому разі процентна ставка, визначена п.1.3 договору за кожен день користування кредитом з підвищеним ризиком неповернення збільшується на 180% річних, про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати настання такої обставини. Однак, такі положення вказаного договору порушують вимоги ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлюють дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, атому є несправедливими. У звязку з цим, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким визнати недійсним Договір кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року між ОСОБА_3 районною кредитною спілкою «Туря», ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_6 в останнє судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_7 в останнє судове засідання не зявився. Однак, в попередніх судових засіданнях проти змінених підстав позову заперечив, про що надав суду письмові заперечення. Окрім того, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не зявилася. Будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд проводить розгляду за ї відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Частиною 1статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

По справі встановлено, що 22.02.2008 року між ОСОБА_3 районною КС «Туря» та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено Договір кредиту поруки №56/2, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 5500грн. з кінцевим терміном повернення 22.08.2010 року із сплатою 45% річних за користування кредитом, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного договору.

Згідно вказаного договору ОСОБА_4 виступила поручителем перед КС «Туря» за виконання ОСОБА_2 обовязків за Договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення Позичальником зобовязань у повному обсязі.

У відповідності до п.2.4 Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п.2.3 Договору, у разі якщо у Позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу.

Згідно вимог п.4.4 Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року вбачається, що у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а отже і плата за користування кредитом у такому разі процентна ставка, визначена п.1.3 договору за кожен день користування кредитом з підвищеним ризиком неповернення збільшується на 180% річних, про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати настання такої обставини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Відповідно до ст.ст.1049, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ч.ч. 5, 7 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до п.5, 10 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Із наявного в матеріалах справи спірного Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року вбачається, що позивачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, про що стоїть її особистий підпис на кожній сторінці оспорюваного договору.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані за договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала кредитні кошти, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Видаткового касового ордеру від 22.02.2008 року, на якому стоїть підпис позивачки.

Таким чином, суд констатує, що позивач, фактично отримавши грошові кредитні кошти, приступила до виконання договору і не скористалася своїм правом, передбаченим ЗУ «Про захист прав споживачів», відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору.

Окрім того, із наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за Договором кредиту поруки №56/2 вбачається, що позивачка на протязі тривалого часу частково виконували умови вказаного договору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обгунтовуючи свої вимоги про визнання в цілому недійсним Договором кредиту поруки №56/2, позивач вказує на те, що п.2.4 та п.4.4 є несправедливими умовами даного Договору, оскільки передбачають нарахування додаткових відсотків у разі простроченої заборгованості після закінчення строку дії з відповідного платежу та підвищення процентної ставки за невиконання умов кредитного договору до 180% річних.

Однак, суд вважає, що дане твердження є необґрунтованим та спростовується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за оспорюваним договором, з якого вбачається, що за період з 22.02.2008 року по 22.08.2010 року нарахування відсотків за користування кредитом становило розмірі 45%. Строк виконання основного зобовязання закінчився 22.08.2010 року, остання плата кредитної заборгованості відбувала 06.07.2009 року в сумі 408грн.

Таким чином, суд констатує, що за період дії Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року ОСОБА_2 було нараховано відсотки за користування кредитом згідно п.1.3 оспорюваного Договору, що дає підставу суду зробити висновок про сталість та незмінність процентної ставки.

Окрім того, позивач та її представник не надали суду жодного належного доказу про нарахування ОСОБА_2 відповідно до вимог п.2.4 Договору додаткових відсотків за користування кредитом після закінчення строків, передбачених після закінчення терміну дії договору 22.08.2010 року.

У відповідності до ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, спірний Договір кредиту поруки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджувалося в подальшому відповідними діями обох сторін, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконували взяті на себе зобовязання, позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі і щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, в договорі та загальних умовах, в графіку погашення кредиту, які підписані відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для визнання недійсним Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року згідно положень ЗУ «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 626 629 ЦК України, ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», ОСОБА_4 про визнання Договору кредиту поруки №56/2 від 22.02.2008 року недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_8