Справа № 452/1284/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/648/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3, їхнього представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_6, державний реєстратор прав на нерухоме майно Самбірської районної державної адміністрації, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом (а.с.1-4),уточненим та доповненим заявами від 02.07.2016 року та 04.01.2017 року (а.с.32-34, 89-91), з остаточними вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок площами 0,1697 га та 0,054 га, які знаходяться на вул. Привокзальній, 39 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, укладені між нею та відповідачем ОСОБА_2 24.01.2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №319 та, відповідно, за №322; визнання її власником вказаного нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності на це нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є особою похилого віку, інвалідом другої групи і потребувала допомоги, а тому, познайомившись спочатку з матірю відповідачів, а пізніше, із всією їхньою сімєю, які часто її провідували, дала згоду відповідачу ОСОБА_2 на укладення договору довічного утримання, вважаючи, що саме такий договір вона підписала в нотаріуса, оскільки їй не було оголошено змісту укладеного договору.

Позивач зазначала, що відповідачі, які є братами-близнюками, ввели її в оману, подавши для підписання договори купівлі-продажу, а не договір довічного утримання, як вони обіцяли, а відтак, її волевиявлення на укладення договорів купівлі-продажу не було і жодних коштів від відповідачів вона не отримувала.

Про обманні наміри відповідачів, на думку позивача, свідчать ті обставини, що спочатку вони дійсно допомагали їй, зробили ремонт у її будинку, хоча вона заперечувала, але влітку 2011 року відношення відповідачів до неї різко погіршилось, вони не дозволяли користуватись всім будинком, а лише виділеною їй однією кімнатою, зневажливо ставились до неї, нанесли їй побої, що підтверджується вироком суду у кримінальній справі, під час якої їй, власне, і стало відомо про оспорювані договори купівлі-продажу належного їй будинку та земельних ділянок. Вважає, що така зміна відношення відповідачів до неї пояснюється також спливом трирічного строку позовної давності з моменту укладення цих договорів для оспорювання їх у судовому порядку.

У звязку з тим, що на підставі оспорюваних договорів відповідач ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на належне їй нерухоме майно, позивач просила також скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем і визнати її власником вказаного нерухомого майна.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1697 га, кадастровий номер :11:004:0119, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, та площею 0,054 га, кадастровий номер :11:004:0100, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на вул. Привокзальній, 39 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 24.01.2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровані у реєстрі за №319 і, відповідно, за №322, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказані житловий будинок та земельні ділянки та визнано ОСОБА_5 власником цього нерухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 1725 грн. 53 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять його скасувати з підстав неповного зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що суд безпідставно поновив позивачеві строк позовної давності, не давши належної правової оцінки всім доказам, які є в матеріалах справи, і не задоволив їхньої заяви про застосування наслідків спливу позовної давності для відмови в позові.

Звертають увагу, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2012 року позивача ОСОБА_5 також визнано винною у вчиненні відносно відповідача ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч.1. ст.125, ч.1 ст.126 КК України.

В судове засідання позивач та треті особи не зявились, про час та місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток (а.с.240, 242-243), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідачів в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2008 року між позивачем ОСОБА_5 (продавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 159 кв.м., житловою площею 83,5 кв.м., з належними до нього господарськими спорудами, на вул. Привокзальній, 39 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, який посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №319 (а.с.7).

У пункті 4 договору зазначено, що продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 147553 грн., які продавець отримала від покупця під час підписання цього договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що розрахунки між сторонами здійснені повністю та про відсутність майнових претензій до покупця з боку продавця.

Пунктом 8 договору передбачено, що щодо житлового будинку, який є предметом цього договору, за домовленістю сторін встановлюється безкоштовний сервітут, за яким ОСОБА_5 має право довічного користування житловим будинком.

Цього ж дня, 24.01.2008 року між позивачем ОСОБА_5 (продавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1697 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, та земельної ділянки площею 0,054 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться на вул. Привокзальна, 39 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №322 (а.с.10-12).

Згідно з п.2.1 договору, продаж земельних ділянок за домовленістю сторін вчинено за 25000 грн., які отримані особисто продавцем від покупця готівкою до моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, за вимогою вказаної вище норми статті 229 ЦК України, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка щодо природи правочину та прав і обовязків сторін цього договору.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.20 названої вище постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою

обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Враховуючи те, що оспорюваними є договори купівлі-продажу нерухомого майна, підписанням яких сторони підтвердили факт здійснення повного розрахунку між ними за придбане нерухоме майно, ці договорибуло посвідчено нотаріусом у присутності сторін із розясненням значення і умов вчинених правочинів та їх правових наслідків, встановленням відповідності цих договорів дійсним намірам сторін, окрім того, за умовами оспорюваного договору купівлі-продажу будинку позивачеві гарантовано право довічного проживання в будинку та користування ним, шляхом встановлення їй безоплатного сервітуту, що дозволено законом, тому немає правових підстав для висновку про невідповідність оспорюваних договорів вимогам закону та/або про укладення їх позивачем під впливом помилки чи внаслідок обману зі сторони відповідачів, оскільки позивачем не доведено наявності для цього усіх необхідних ознак.

Також письмовими доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_2, зареєструвавши у встановленому законом порядку право власності на придбаний у позивача житловий будинок, вчиняв дії щодо користування та володіння ним, як його власник, зробивши капітальний ремонт будинку, а саме: в будинку замінено вікна, двері, облаштовано ванну кімнату, санвузол, проведено ремонт у 4-х житлових кімнатах, кухні, коридорі, частково замінено опалення, проведено ремонт даху будинку (а.с.8-9, 82, 85).

Отже, укладення оспорюваних договорів не мали негативних наслідків для позивача.

Посилання позивача на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2012 року (а.с.20-21) є безпідставними, оскільки ним не підтверджено наявності в діях відповідачів умислу на введення позивача в оману при укладенні оспорюваних договорів, а підтверджено лише факт заподіяння позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 один одному легких тілесних ушкоджень на грунті виниклих між ними влітку 2011 року неприязних відносин.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 не чинить позивачеві перешкод у користуванні будинком, а, навпаки, згідно з актами Стрілковицької сільської ради (а.с.52, 85), власне, позивач вигнала відповідача з будинку і продовжує у ньому сама проживати.

Таким чином, за встановлених і наведених вище обставин справи, в колегії суддів немає підстав для висновку про невідповідність оспорюваних договорів вимогам закону, про відсутність вільного волевиявлення позивача щодо їх укладення та вчинення, про те, що позивач, помилялась щодо правової природи оспорюваних правочинів та щодо прав і обовязків сторін, які випливають з них, як і немає підстав для висновку про доведеність позивачем наявності самого факту обману зі сторони відповідачів при укладенні цих правочинів, а томупозовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскільки решта вимог позивача про визнання за нею права власності на відчужене за договорами купівлі-продажу нерухоме майно та про скасування державної реєстрації за відповідачем права власності на це майно є похідними від вимоги про визнання цих договорів недійсними, тому вони теж задоволенню не підлягають.

При цьому, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог по суті, наслідки спливу позовної давності не застосовуються.

Суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, не проаналізував умови договорів і не застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не дав належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, дійшовши помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання укладених між сторонами 24.01.2008 року договорів купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна недійсними, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 з наведених мотивів.

Оскільки позивач ОСОБА_5 є інвалідом другої групи і звільнена за законом від сплати судового збору, тому такий із неї не стягується.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7