П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4166 Головуючий у1-й інстанції - Ковальчук Л. М.

Унікальний №369/12547/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, зобов'язання надати ключі від квартири та не чинити перешкод у проживанні і користуванні квартирою,-

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 пред'явила в суд позов до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтований тим, що вона разом з відповідачем, її колишнім чоловіком ОСОБА_3 з 10 грудня 1991 року є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Також у спірній квартирі були зареєстровані їхні діти: ОСОБА_17., ОСОБА_18. та ОСОБА_6

Шлюб з відповідачем був розірваний 04 листопада 1994 року, оскільки з березня цього року відповідач постійно проживав з іншою жінкою на іншій житловій площі. Матеріальна допомога у вигляді квартирної плати та комунальних платежів з боку відповідача припинилися з 04 листопада 1994 року. Хоча 16 жовтня 1996 року ОСОБА_3 був вселений на спірну жилу площу, але після цього він ні одного дня в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає, і взагалі квартирою він вже не цікавиться.

Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона з дітьми змушені сплачувати платежі. Згодом випадково вона дізналась, що відповідач без їхньої на те згоди зареєстрував на спірну жилу площу ще й спільних зі своєю співмешканкою дітей: ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які також жодного дня з моменту свого народження в квартирі не проживали, комунальні платежі за них також ніхто не компенсує. Такими самовільними діями ОСОБА_3 примусив їх вносити платню ще за двох членів його сім'ї. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її діти відповідачу не чинили. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_6

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про вселення, посилаючись на те, що проти позову ОСОБА_4 він заперечує, оскільки він не проживає на даній жилій площі, а саме в АДРЕСА_2 з поважних причин. Такими причинами є те, що ОСОБА_4 не впускає його в квартиру, він не має ключів від квартири, оскільки ОСОБА_4 йому їх не дає. Тому він подав зустрічний позов про вселення в квартиру АДРЕСА_3. З ОСОБА_4 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 04 листопада 1994 року. Від спільного проживання вони мають трьох повнолітніх дітей. 10 грудня 1991 року їхній сім'ї, що складалась з п'яти осіб: він, ОСОБА_4 і діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 була надана спірна квартира в АДРЕСА_4, що підтверджується ордером на жиле приміщення, виданого виконкомом Шпитьківської сільської ради. Власником особового рахунку цієї житлової площі є він. Будинок знаходиться на балансі КП &quє ;Добробуд&q? з;. На даний час квартира не приватизована. В квартирі зареєстровано дев'ять осіб: він, дочка ОСОБА_11, онук ОСОБА_12, син ОСОБА_6, дочка ОСОБА_5, онуки ОСОБА_3, ОСОБА_13, його неповнолітній син ОСОБА_8 Фактично в квартирі проживає тільки дві особи та сплачуються комунальні платежі тільки за дві особи.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 стала створювати йому перешкоди у користуванні квартирою, вчиняла сварки, скандали та створювала умови, неможливі для спільного проживання. Фактично створювалися умови, що вони не могли спільно проживати. Відповідач забрала у нього ключі від квартири і не пускала його в квартиру. Крім того, ОСОБА_4 був поданий позов до суду про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Щоб захистити своє порушене право, він звертався до суду з зустрічним позовом про вселення. 19 березня 1997 року Києво-Святошинським районним судом ухвалено рішення паро його вселення у спірну квартиру, і 17 листопада 1997 року судовим виконавцем Києво-Святошинського району його було формально вселено в квартиру, однак фактично він не міг там проживати, так як ключі від квартири йому надано не було і ОСОБА_4 знову не пустила його в квартиру. Таким чином, на даний час він не проживає на спірній жилій площі з поважних причин, так як його туди не впускають. Він не раз намагався вселитися в квартиру, але все марно, двері йому не відчиняють і не дають ключів. За захистом своїх порушених прав він звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом про прийняття заяви від 19 грудня 2017 року. Звертався він і до Шпитьківської сільської ради, але депутат відмовив йому у складанні відповідного акту про те, що його не впускають до квартири.

Крім даної жилої площі він іншого житла не має. Він перебуває у шлюбі з жінкою, яка має житло в гуртожитку в с. Шпитьки, але це не її житло. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, просив вселити його у квартиру АДРЕСА_5, та зобов'язати ОСОБА_4 надати йому ключі від квартири АДРЕСА_3 та не чинити йому перешкод в користуванні та проживанні в квартирі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Суд визнав ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_6

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов (а.с.125-129).

Відзиву на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_4, у визначений судом строк не подала.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: ОСОБА_3 та його представника, адвоката ОСОБА_14, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; ОСОБА_4 та її представника, адвоката ОСОБА_15, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції виходив з доведеності факту того, що ОСОБА_3 понад шість місяців - з 1997 року, без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні, а тому втратив право користування квартирою АДРЕСА_6

Оспорюючи правильність цього висновку районного суду ОСОБА_3 посилається на те, що він не проживає на спірній житловій площі з поважних причин, оскільки позивач чинить перешкоди у користуванні квартирою, не пускає його до квартири, не надає йому ключів. Крім спірної квартири відповідач іншого житла не має. ОСОБА_10, з якою він перебуває у шлюбі та спільно проживає, має кімнату у гуртожитку де вони проживають разом з дітьми без належних умов.

При перевірці висновків районного суду про наявність підстав для задоволення первісного позову у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

За правилами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до роз'яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України &q? д; Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України&q?ик; № 2 від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї

таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК),

необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад

встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих

мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення,

обмін, поділ жилого приміщення тощо).

У даному випадку, як правильно встановлено районним судом, відповідач після виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 1997 року про вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 у спірному житловому приміщенні не проживає, квартирою не цікавиться, не несе видатків по її утриманню. Позивач сплачує комунальні послуги за дійсно проживаючих осіб.

За даними довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 листопада 2017 року, з березня 1994 року ОСОБА_3 постійно проживає АДРЕСА_8 на житловій площі, яку займає ОСОБА_16 (до шлюбу - ОСОБА_19), з якою уклав шлюб. Жила площа за вищезазначеною адресою складає 28,8 кв. метрів. У відповідності до рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради № 44 від 29 квітня 2013 року було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної житлової площі.

Доказів наявності для нього перешкод у користуванні спірним житлом у період 1998 - 2017 років ОСОБА_3 суду не надав.

Звернення ОСОБА_3 до Сільської ради та Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у 2009 році з приводу надання йому житла, на що відповідач також звертає увагу в апеляційній скарзі, не може бути розцінене судом як доказ наявності перешкод у користуванні спірним житлом. Крім того, від часу подання цих звернень до моменту пред'явлення первісного позову пройшло вісім років.

Звернення ОСОБА_3 з приводу перешкод у користуванні спірною квартирою до правоохоронних органів у грудні 2017 року, тобто після отримання 29 листопада 2017 року ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів первісного позову (а.с.25), районний суд обґрунтовано відхилив як штучне створення відповідачем доказової бази після звернення до нього з позовом про визнання таким, що втратив право користування житлом.

Отже, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів у сукупності з дослідженими судом показаннями свідків, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог та відмови у зустрічному позові відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд взяв до уваги одні та відхилив інші докази, і, як наслідок, вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_3 позову про вселення у спірне житлове приміщення, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач та його представник також не навели таких обставин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома