Справа № 466/7784/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

представника позивача ПАТ "Дельта Банк" Шубак М.І.

представника третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" Кондратюк С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №0 від 31.07.2008 (про застосування ануїтентної схеми погашення), зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949, 2950, позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення)

ВСТАНОВИВ:

29.11.2012 року ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 408215,44 грн. та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що між АТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) № 0 від 31.07.2008 року, на купівлю квартири. Згідно кредитного договору Відповідач - 1 отримав кредит в розмірі 47 650,00 доларів США, що на момент підписання договору становило в гривневому еквіваленті 230869,02 гривень, під 13,50 % річних, з датою остаточного погашення 27.07.2029 року.

Позивач зазначив, що за вказаним договором відповідач ОСОБА_3 зобов'язувався належним чином виконувати його умови, в тому числі своєчасно погашати кредит, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575,00 дол. США. Нарахування процентів здійснюється щомісячно у два етапи, методом «30/360».

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки за № 220974 від 31.07.2008 року. Відповідно до п.1.4. даного договору Відповідач - 2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем - 1 по зобов'язанням останнього.

Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до графіку погашення кредиту не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Едер П.Т.) від 03.07.2013 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року на загальну суму 408215, 44 грн. (чотириста вісім тисяч двісті п'ятнадцять гривень 44 копійки). Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 850, 00 грн. (вісімсот п'ятдесят гривень, 00 копійок) оплаченого державного мита за подання позову та 60,00 грн. (шістдесят гривень, 00 копійок) оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи. Стягнуто з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 850, 00 грн. (вісімсот п'ятдесят гривень, 00 копійок) оплаченого державного мита за подання позову та 60,00 грн. (шістдесят гривень, 00 копійок) оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи (т. 1 а.с.225-226).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Едер П.Т.) від 26.09.2013 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.07.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором - скасовано. Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором призначено до судового розгляду (т. 1 а.с.250).

ПАТ «Дельта Банк» неодноразово збільшували розмір позовних вимог та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.07.2015 року просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 31.07.2008 у розмірі 2 021 875,51 грн. (два мільйона двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять грн.51 коп.) та судові витрати в розмірі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. (т.2 а.с.247-248).

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №0 від 31.07.2008 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) (т. 1 а.с. 44).

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що 31 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 (надалі - Позичальник), було підписано договір №0 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) (надалі Договір №0 від 31.07.2008).

Згідно пункту 1.1. Договору №0 від 31.07.08 Банк зобов'язується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47650,00 (сорок сім тисяч шістсот п'ятдесят) доларів США та проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

У відповідності до ст. 638 ч. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 533 ч. 3 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808 (надалі - Правила надання банками України інформації споживачу), розроблених, згідно пункту 1.1 цих Правил, відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України", статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

- попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

- надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення за¬боргованості за кредитом та процентами за користування ним.

У відповідності до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підпри¬ємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 року N2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Незважаючи на викладені вимоги цивільного законодавства, а також на відсутність закону, який би передбачав використання іноземної валюти із споживачем (фізичною особою), відповідач закріпив у Договорі №0 від 31.07.08 валюту зобов'язання замість гривні іноземну - долари США, а саме:

- перше речення пункту 1.1., де визначено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47650,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначе¬них цим Договором;

- перше речення абзацу 4 підпункту 1.2.2. пункту 1.2., де визначено, що Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575,00 (п'ятсот сімдесят п'ять) доларів США в день сплати ануїтетних платежів;

- додаток №1 до Договору №0 від 31.07.2008 «Графік платежів, визначення сукуп¬ної вартості кредиту», де визначено щомісячні ануїтетні платежі в іноземній валюті - доларах США.

Одночасно, незважаючи на вимоги пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу Відповідачем під час укладання Договору №0 від 31.07.08 і наданні за цим Договором кредиту в іноземній валюті не було попереджено ОСОБА_3, як Позичальника за Договором №0 від 31.07.08, що ва¬лютні ризики під час виконання зобов'язань за ним буде нести саме він, як споживач.

В липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Відповідача із заявою про зміну умов Договору №0 від 31.07.08 з тих підстав, що валютні ризики за цим договором повинен нести саме Відповідач, однак останній звернення по суті не розглянув.

Водночас у цивільній справі №2-3562/10, відповідач звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути суму заборгованості з урахуванням збільшення курсу гривні до долара США, тобто поклав валютні ризики саме на позивача. Таким чином, оскільки Відповідачем та ОСОБА_3 по різному тлумачаться зміст умов про валютні ризики за Договором №0 від 31.07.2008р., то виникає необхідність у проведенні цього тлумачення судом.

Окрім того, 29 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 08.12.2011р. купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровими №№ 2949, 2950 (т. 2 а.с. 76-78).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Едер П.Т.) від 24 березня 2014 року, прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 08.12.2011р. купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровими №№ 2949, 2950 і об'єднано його в одне провадження із первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення боргу за кредитним договором (т. 2 а.с.88).

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивує тим, що під час судового засідання 30.10.2013р. за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення боргу за кредитним договором, представником ПАТ «Дельта Банк» було нада¬но на вимогу суду копію договору від 08.12.2011р. купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк», в якості продавця, та ПАТ «Дельта Банк» в якості покупця, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949, 2950, надалі - Договір від 08.12.2011р. (т. 2 а.с. 13-33).

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Натомість, Договір від 08.12.2011р. в порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦПК України не відповідає актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та Формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч. 3 ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

У відповідності до ч. 4 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Водночас, із змісту Договору від 08.12.2011р. не вбачається, що між його сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, які визначені ст.ст. 180 ч.ч. 1 - 3, 189 ч. 4 ГК України як обов'язкові умови господарського договору, щодо ціни договору в цілому та ціни згідно ч. 3 ст. 189 ГК України за відступлення майнових прав за договором №0 від 31.07.2008р. про на¬дання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) та договором поруки №220974 від 31.07.2008р., а відтак зміст оспорюваного Договору від 08.12.2011р. в порушення ч. 1 ст. 203 ЦПК України не відповідає вимогам ст. ст. 180 ч. ч. 1-3, 189 ч. ч. 3, 4 ГК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, оспорюваний Договір від 08.12.2011р., як такий, що в порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦПК України не відповідає актам цивільного законодавства, - ст.ст. 180 ч.ч. 1-3, 189 ч.ч. 3, 4 ГК України, підлягає визнанню судом недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, вказує, що згідно п.п. «b» п. 4.2. Договору від 08.12.2011р. (т. 2 а.с. 13- 33) визначено: «... Одночасно з врученням Покупцеві Основних документів стосовно кредитів та Інших документів стосовно кредитів, Продавець і Покупець підписують Акт приймання-передачі документів стосовно кре¬дитів щодо відповідних прав вимоги за кредитами ....».

Згідно п. 3 Акту від 19.12.2011р. приймання-передачі (т. 1 а,с. 164) передбачено: «Продавець цим передав (відступив) Права вимоги за кредитами Покупцю (зазначені в Додатку №1 до Договору та деталізовані в Додатку №1 до цього Акту) та Покупець цим прийняв Права вимоги за кредитами. Продавець та Покупець визнають, що Передача Прав вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту, як це передбачено статтею 2.2. Договору.».

Натомість представником ПАТ «Дельта Банк» не надано Додатку №1 до Акту від 19.12.2011р. приймання-передачі Права вимоги за кредитами від Продавця Покупцеві за Договором від 08.12.2011р., незважаючи на вжиті судом для цього заходи у вигляді скерованої на адресу ПАТ «Дельта Банк» вимоги від 14.10.2013р. (т. 2 а.с. 8), що свідчить про те, що вказаний документ не складався, а відтак про відсутність між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», як сторонами Договір від 08.12.2011р., реального наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином, щодо відступлення майнових прав за договором №0 від 31.07.2008р. про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) та договором поруки №220974 від 31.07.2008р.

Отже, оспорюваний Договір від 08.12.2011р., як такий, що в порушення вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, в частині відступлення від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» майнових прав за договором №0 від 31.07.2008р. про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) та договором поруки №220974 від 31.07.2008р., не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, підлягає визнанню судом недійсним відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України.

Таким чином, оспорюваний Договір від 08.12.2011р. підлягає визнанню судом недійсним з двох підстав:

- по-перше, не відповідності цього правочину актам цивільного законодавства, - ст.ст. 180 ч.ч. 1 - 3, 189 ч.ч. 3,4 ГК України, згідно ст.ст. 203 ч. 1,215 ч. 1 ЦПК України;

- по-друге, фіктивність правочину, оскільки в порушення вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України та¬кий правочин, в частині відступлення від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» майнових прав за договором №0 від 31.07.2008р. про надання споживчого кредиту (при застосу¬ванні ануїтентної схеми погашення) та договором поруки №220974 від 31.07.2008р., не спрямова¬ний на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи вищевикладене, для захисту своїх прав вимушена звернутися з зустрічним позовом до суду та просить визнати недійсним Договір від 08.12.2011р. купівлі-продажу прав вимоги за креди¬тами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріу¬сом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №№2949, 2950.

Також, 20.01.2017 року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) (т.3 а.с.235-236).

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що 31 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Банк) в особі начальника відділення №925 ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності від 21.02.2008року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №415, та його батьком, ОСОБА_3 (надалі - Позичальник), було підписано договір №0 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануітентної схеми погашення) (надалі - Договір №0).

Договір №0 піддягає визнанню недійсним оскільки: по-перше, ОСОБА_8, як особа, яка нібито поставила підпис на вказаному договорі від імені Банку, в порушення вимог частини 2 ст. 203 ЦК України, не мала всього обсягу цивільної дієздатності на вчинення такої дії, що підтверджується фактичною відсутністю оригіналу довіреності від 21.02.2008 року, на яку міститься посилання у Договорі №0. По-друге, в порушення вимог частини 3 ст. 203 ЦК України відсутнє фактичне волевиявлення Банку на укладення вказаного договору, оскільки Договір №0 від імені Банку не є підписаним власноручно ОСОБА_8, а невідомою особою, що може бути підтверджено шляхом проведення експертизи підпису, вчиненого у Договорі №0 від імені ОСОБА_8 як представника Банку.

31 липня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за Договором №0 батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_3 було укладено із Банком Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим №4624 (надалі - Договір іпотеки), згідно якого в іпотеку Банку передано ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 14,7 кв.м., загальною площею 27,4 кв.м., яка є його постійним місцем проживання. Відтак при невиконанні ОСОБА_3 перед Банком зобов'язань за оспорюваним Договором №0 Банк матиме змогу звернути стягнення на квартиру, де ОСОБА_6 проживає, у зв'язку з чим будуть порушені його права і законні інтереси.

21 лютого 2016 року ОСОБА_6 став повнолітнім і має змогу самостійно з вказаної дати оспорити Договір №0, який порушує його права і законні інтереси, як користувача займаного житлового приміщення.

Таким чином, оскільки Договір №0 стосується його прав і законних інтересів, просить суд визнати недійсним Договір №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануітентної схеми погашення), укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Свірідова В.В.) від 01 лютого 2017 року, об*єднано в одне провадження позови:

1. ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 31.07.2008 р. (а.с.3-6 т.1).

2. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ"УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ"Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №№0 від 31.07.2008 р .(про застосування ануїтентної схеми погашення) (а.с.44 т.1).

3. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949, 2950 (а.с.76-78 т.2).

4. Позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 р. про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення (т.3 а.с.235-240) та розглядати їх за №466/7784/13ц, 2/466/29/17 (т. 3 а.с.251).

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» Шубак М.І. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позови заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Кондратюк С.К. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала повністю та просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позови заперечила, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просила у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 в судовому засіданні первісний позов заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовних заявах. В останнє судове засідання, призначене на 11.12.2018 року не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_12 в останнє судове засідання, призначене на 11.12.2018 року не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 31.07.2008 р. підлягає до задоволення, а зустрічні позови ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №№0 від 31.07.2008 (про застосування ануїтентної схеми погашення); ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949,2950; позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) - не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що між АТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_3 31.07.2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) за № 0, на купівлю квартири (т.1 а.с.16-21).

Згідно умов кредитного договору відповідач - 1 ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 47650,00 доларів США, що на момент підписання договору становило в гривневому еквіваленті 230 869,02 гривень, під 13,50 % річних, з датою остаточного погашення 27.07.2029 року. Відповідач - 1 зобов'язувався належним чином виконувати умови договору, в тому числі своєчасно погашати кредит, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575,00 дол. США. Нарахування процентів здійснюється щомісячно у два етапи, методом «30/360».

Факт отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 69 від 31.07.2008 року (а.с. 27).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_4 31.07.2008 року укладено договір поруки за № 220974 (т. 1 а.с.22-23).

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України та п.1.1 та п.1.4. вказаного договору поруки Відповідач-2 несе солідарну відповідальність перед Банком по невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань Відповідачем-1, що виникли з Кредитного договору.

У відповідності до п.1.3. договору поруки Відповідач-2 ОСОБА_4 відповідає перед Позивачем у тому ж обсязі, що і Відповідач-1, кожен окремо, зокрема за повернення кредиту, процентів, комісій, штрафних санкції (штрафу та/або пені), а також відшкодовує можливі збитки, понесені Банком.

Відповідно до п.2.2. Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань Позивач має право пред'явити вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов'язковим до виконання протягом 10-ти днів з дати відправлення такої вимоги.

Згідно із п.2.3. Договору поруки Відповідач-2 зобов'язаний виконати зобов'язання шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості Позичальника за основним договором на рахунок, вказаний в Кредитному договорі.

У відповідності до п. 3.2. Договору поруки Відповідач-2 несе відповідальність за порушення умов Кредитного договору Позичальником та зобов'язані сплатити Позивачу пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення Поручителем виконання своїх зобов'язань за договором , за кожен день прострочення.

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», останнє має право вимоги по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення в порядку встановленому Розділом 12 Кредитного договору.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі порушення умов кредитного договору банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, сплати відсотків та можливої неустойки, і достроково стягнути суму заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків і штрафних санкцій, направивши відповідну письмову вимогу позичальнику.

Згідно п.8.6. Розділу 8 Кредитного договору, відповідно до вимог ст.611 ЦК України Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф (неустойку), в сумі 500,00 гривень за порушення своїх зобов'язань в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань.

У відповідності до п.8.1 Розділу 8 Кредитного договору, у випадку порушення Відповідачем - 1 будь-яких зобов'язань по Кредитному договорі, зокрема термінів повернення кредиту, Відповідач - 1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Позивач має право застосувати нарахування такої пені на 32 календарний день з дня виникнення прострочки.

Згідно п. 5.5. Кредитного договору Позивач, у випадку порушення Відповідачем - 1 будь-яких основних зобов'язань за Кредитним договором, більше ніж на один місяць, має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит в порядку, визначеному в Розділі 12 Кредитного договору.

Відповідно до Розділу 12 Кредитного договору та ст. 525, 611 Цивільного кодексу України у випадку порушення Відповідачем - 1 основного зобов'язання та/або умов договору забезпечення Банк направляє на адресу Відповідачів вимоги про усунення порушень та у відповідності до Кредитного договору дострокове повернення кредиту і у випадку не усунення Відповідачами порушень протягом 31-го календарного дня з дати одержання вищевказаної вимоги від Банку. Термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту від Банку.

Крім того, Верховний суд України у правовій позиції у справі №6-616 цс15 вказав, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Так, станом на 23.07.2015 року, заборгованість відповідачів за Кредитним договором № 0 від 31.07.2008 р. становить 2021875,51 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (т.2 а.с.219-222).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 31.07.2008р. є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №№0 від 31.07.2008 (про застосування ануїтентної схеми погашення) та зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949, 2950, то такі, на думку суду, не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення).

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 650,00 доларів США. та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 575 доларів США в день сплати ануїтентних платежів.

Відповідно до п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 27 липня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов цього договору.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №220974, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 31 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Згідно п.1.2. договору поруки №220974 від 31 липня 2008 року поручителю добре відомі усі умови вищевказаного основного договору, зокрема:

- сума основного боргу 47650 доларів США;

- процентна ставка -13,50% річних, якщо згідно умов основного договору не буде встановлено іншу процентну ставку;

- термін виконання основного зобов'язання - 27 липня 2029 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання;

- інші умови основного договору.

Положеннями ст. 213 ЦК України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що укладаючи 31 липня 2008 року договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ауїтентної схеми погашення) ОСОБА_3 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, про що свідчить його підпис на договорах, тобто він усвідомлював критерії взятих на себе зобов'язань та розміри відповідальності за їх невиконання. Тому, підписавши кредитний договір ОСОБА_3 визначився та погодився з усіма зазначеними умовами договору, в тому числі і з порядком отримання та повернення кредитних коштів у іноземній валюті.

Крім цього, ОСОБА_4, укладаючи договір поруки №220974 від 31 липня 2008 року, підтвердила (п.1.2 договору поруки), що їй «добре відомі всі умови вищезазначеного кредитного договору.»

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

25 липня 2008 року ОСОБА_3 була заповнена заявка - анкета позичальника на отримання кредиту, у якій зазначено, що ОСОБА_4 не заперечує проти отримання її чоловіком банківського кредиту.

25 липня 2008 року ОСОБА_4 було заповнено анкету поручителя.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

28 жовтня 1991 року Національним банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий Дозвіл №75-2 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року№168 встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

- попередити споживача, що валютні ризики під час виконання

зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

- надати інформацію щодо методики, яка використовується банком

для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з

конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час

погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Судом також встановлено, що підтвердженням дійсності укладеного договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ауїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року та цілковитим погодженням з його умовами ОСОБА_3, є факт користування кредитними коштами з 31 липня 2008 року, та здійснення при цьому сплати необхідних платежів на погашення заборгованості по такому договору, що, у своїй сукупності, свідчить про визнання своїми власними діями укладеного договору та прийняття на себе усіх його правових наслідків.

Відтак, судом не береться до уваги покликання ОСОБА_3 на те, що його не було попереджено, що валютні ризики він буде нести особисто.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Згідно даного договору іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року.

В ході судового розгляду справи також встановлено, що 07 березня 2012 року ОСОБА_3 звертався до АТ «Дельта Банк» із заявою про реструктуризацію заборгованості за оспорюваним договором та в цій заяві власноручно зазначав, що він має можливість внести одноразовий платіж в розмірі 1000 доларів США та в подальшому сплачувати на погашення заборгованості по 3000 грн. щомісячно.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2016 року (суддя Кавацюк В.І.), у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про тлумачення змісту договорів та визнання договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року та договору поруки №220974 від 31 липня 2008 року недійсними - відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, від імені якого діє представник ОСОБА_13, до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту - відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог (т.3 а.с.245-248).

Окрім того, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2016 року - залишено без змін (т.5 а.с.16-20).

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949,2950, суд приходить до наступного висновку.

Так, 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №2949, №2950. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах. Відповідно до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПAT «Дельта Банк» було передано ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі право вимоги до ОСОБА_3 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

В матеріалах справи міститься належним чином завірена копія Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, а також виписка з вказаного Договору, яка підтверджує, що дійсно ПАТ «УкрСиббанк» (Продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (Покупець) уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідно до Акту-приймання передачі від 19 грудня 2011 року Продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами Покупцю (зазначені в Додатку І до Договору та деталізовані в Додатку І ), та Покупець прийняв Права вимоги за кредитами. Відповідно до витягу з Додатку І «Перелік прав вимоги за кредитами до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року» на виконання спірного договору Продавець передав Покупцю кредитний договір № 0 від 31.07.2008 року, кінцевий термін погашення кредиту за кредитним договором 27.07.2029 рік, боржник ОСОБА_3, загальний розмір грошового зобов'язання за кредитним договором у валюті станом на 16.12.2011 р. 47650,00. Також, на виконання спірного договору Продавець передав Покупцю Договір іпотеки, укладений з ОСОБА_3 та Договір поруки, укладений з ОСОБА_4 Зазначені обставини підтверджені посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. від 30.10.2013 р. за реєстровим №11072 випискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (т.2 а.с.34-35).

Враховуючи специфіку правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимог і за яким передається новому кредиторові. Як вказується в ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст. 638 ЦК України вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» домовились з усіх істотних умов та уклали договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року в письмовій формі.

За обставинами даної справи позивач звернулася до суду з вимогами про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року в частині кредитного договору № 0 від 31.07.2008 року та договорів поруки і іпотеки тієї ж дати.

Ст. 655 та ч. 3 ст. 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім цього, Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме в п. 7 роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених, законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи встановлені обставини даної справи суд зазначає, що спірний договір відповідає вимогам законодавства, був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, на виконання умов цього договору, сторонами спірного Договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року досягнуто всіх істотних умов договору та на підтвердження вказаного надано належним чином засвідчені копії необхідних документів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2, а саме п. 27 роз'яснив, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення Банками вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу прав вимог. Більше того, під час розгляду справи судом задовольнялися клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача, які за посиланнями позивача підтверджували його вимоги. Проте, отримані судом докази не доводять позовних вимог.

Одночасно, в контексті виниклих правовідносин між сторонам, суд зазначає, що відступлення права вимоги призводить лише до заміни сторони по кредитному договору та не змінює умови укладеного кредитного договору, зокрема договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, зважаючи на специфіку правовідносин, що виникли між сторонами та необґрунтованість позовних вимог, на переконання суду, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не підлягають до задоволення, оскільки їх вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Щодо позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), то у його задоволенні слід також відмовити з наступних підстав.

Так, як вказувалося вище, 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення).

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 650,00 доларів США. та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 575 доларів США в день сплати ануїтентних платежів.

Відповідно до п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 27 липня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов цього договору.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №220974, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 31 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Крім того, 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Згідно даного договору іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року.

Однак, ОСОБА_6 не був стороною договору №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту (про застосування ануїтентної схеми погашення), який був укладений між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3, тому внаслідок його укладення права ОСОБА_6 не були порушені.

У відповідності до положень ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинної на час укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

Згідно приписів ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що не пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи п. п. 9, 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», "правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним".

Щодо доводів ОСОБА_6 про те, що внаслідок рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором буде звернено стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1, то слід зазначити, що це стосується стадії виконання рішення суду, а не моменту укладення кредитного договору.

Крім того, згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому, ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відтак, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права на той час неповнолітнього ОСОБА_6, який продовжує користуватися квартирою, що є предметом іпотеки до теперішнього часу.

Окрім того, ОСОБА_6 в своєму позові посилається на те, що Кредитний договір є недійсним на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України, у зв'язку з тим, що представник АКІБ «УКРСИББАНК» - ОСОБА_8, нібито не мала повноважень на укладення Кредитного договору.

Однак, з таким твердженням суд не погоджується, у зв'язку з тим, що Договір №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту (про застосування ануїтентної схеми погашення) був укладений між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3. Сторонами зазначеного договору є АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3, і тому для укладення кредитного договору має значення обсяг цивільної дієздатності, саме: АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3, а не представника АКІБ «УКРСИББАНК» - ОСОБА_8. Разом з тим, між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_8. виникли відносини представництва.

Так, ОСОБА_8 діяла від імені АКІБ «Укрсиббанк», на підставі Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу - ОСОБА_9, зареєстрована в реєстрі №415.

Відповідно до п. 1 Довіреності, ОСОБА_8 має право від імені АКІБ «Укрсиббанк» укладати, змінювати, розривати договори та здійснювати інші дії з метою надання АКІБ «Укрсиббанк» таких банківських послуг юридичним особам та фізичним особам.

Щодо тверджень ОСОБА_6 про те, що в порушення вимог ч.3 ст. 203 ЦК України відсутнє фактичне волевиявлення Банку на укладення вказаного договору, оскільки договір №0 від імені Банку не є підписаний власноруч ОСОБА_8, слід зазначити наступне.

31 липня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК», в особі начальника відділення №925 АКІБ «УКРСИББАНК» ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від 21 лютого 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 зареєстрованою в реєстрі за №415 та громадянином України ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (про застосування ануїтентної схеми погашення).

Згідно п. 10.10. Кредитного договору, сторони керуючись відповідними принципами свободи договору, домовились, що після укладення Договору, кожна сторона із Сторін зобов 'язується завізувати кожну сторінку аркушу, на якій викладені умови Договору, шляхом поставлення підпису уповноваженого представника відповідної Сторони та печатки сторони, якщо Стороною є юридична особа.

Вищезазначений Кредитний договір є підписаний представником АКІБ «УКРСИББАНК» - в особі начальника відділення №925 АКІБ «УКРСИББАНК» ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності від 21 лютого 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 зареєстрованою в реєстрі за №415 та громадянином України - ОСОБА_3.

Крім того, ОСОБА_3 в період з 01.08.2008 року по лютий 2010 року, періодично здійснював, а АТ «УКРСИББАНК» приймав платежі щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Копія розрахунку заборгованості за кредитним договором міститься в матеріалах справи.

Також, позичальник - ОСОБА_3 неодноразово звертався до нового кредитора - АТ «ДЕЛЬТА БАНК» з заявами про реструктуризацію боргу та врегулювання спору: заява про реструктуризацію кредитної заборгованості від 07.02.2012 року; заява про компромісне врегулювання порядку погашення заборгованості за договором від 31.07.2008 року №0 про надання споживчого кредиту (при застосування ануїтентної схеми погашення); клопотанням про вжиття заходів до неухильного виконання вимог законодавства, щодо розгляду по суті заяви від 10.11.2014 року про компромісне врегулювання порядку погашення заборгованості за договором від 31.07.2008 року №0 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення). Вказані клопотання та заяви містяться в матеріалах справи.

Вищевказані дії свідчать про те, що як і Позикодавець так і Позичальник схвалили правочин, а саме Договір №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту.

Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами договірних відносин угода - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 31 липня 2008 року (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, договір містить усі істотні умови, внаслідок його укладення права ОСОБА_6 не були порушені, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод (ст.216 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Будь-яких доказів про те, що оспорюваний договір містить несправедливі й приховані умови кредитування позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом й спростовується цим же договором, всі істотні умови договору обумовлені сторонами й погоджені ними, що підтверджується їх підписами.

Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що укладений сторонами кредитний договір не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, форма договору відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод.

Крім того, первісні позовні вимоги, які судом задоволено є взаємопов'язаними з зустрічними позовними вимогами, а тому виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зустрічні позови та позов третьої особи ОСОБА_6 не підлягають до задоволення.

Також, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення зі відповідачів підлягає розмір судових витрат, сплачених при зверненні з первісною позовною заявою до суду.

У зв'язку з наведеним, з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1820 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять грн.), а саме по 910 грн. (дев'ятсот десять грн.) з кожного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст.ст.13,76,81-83,89,95,223,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 31.07.2008 р. задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1,адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1) на користь ПАТ "Дельта Банк" (місце знаходження: м.Київ, вул.Щорса 36-Б,ідентифікаційний код за ЄДРПОУ-34047020) заборгованість за кредитним договором № 0 від 31.07.2008 у розмірі 2 021 875,51 грн. (два мільйона двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять грн.51 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1,адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації місця проживання:АДРЕСА_1) на користь ПАТ "Дельта Банк" (місце знаходження: м.Київ, вул.Щорса 36-Б, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ-34047020) судові витрати в розмірі 1820 грн.(одна тисяча вісімсот двадцять грн.), а саме- по 910 грн. (дев'ятсот десять грн.) з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ"УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ"Дельта Банк", з участю третьої особи ОСОБА_4 про тлумачення змісту договору №№0 від 31.07.2008 (про застосування ануїтентної схеми погашення) - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, з участю третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору від 08.12.2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949,2950 - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору №0 від 31.07.2008 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 грудня 2018 року.

Суддя В. В. Свірідова