Справа № 463/3457/17
Провадження № 2/463/490/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третіх осіб ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ЛРА ЛМР про визнання незаконним та скасування розпорядження ЛРА ЛМР № 340 від 13.08.2012р.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.08.2012р. відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатого перепланування квартири АДРЕСА_1 з поділом на дві окремі та влаштування котлів опалення. Будівництво, а не перепланування як зазначено в розпорядженні, включало в себе будівництво підвалу, надбудови на горищі, перенесення несучих підвальних стін і станом на даний час є завершено. Вважає таке розпорядження незаконним, оскільки видано воно без жодної згоди співмешканців квартири № 3 цього будинку. Крім того, таким розпорядженням порушено цивільні права та інтереси співмешканців квартири № 3 цього будинку, а саме, здійснене будівництво-перепланування поступово призводить до погіршення житлових умов мешканців квартири № 3, загрожує обвалом будівлі та суперечить актам цивільного законодавства. Тому, просить визнати незаконним і скасувати таке розпорядження в судовому порядку. Про існування такого розпорядження дізналась в судовому засіданні 20.04.2017р. під час розгляду іншої цивільної справи за її позовом про демонтаж самовільної прибудови та перепланування мешканцями квартири АДРЕСА_2.

Письмового відзиву на позовну заяву відповідач не скерував. В процесі розгляду справи ухвалою суду від 03.11.2017р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі залучено третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 співвласників квартири № 1 в будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові. Крім того, ухвалою суду від 01.03.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення як третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 співвласників квартири № 3 в будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею вимоги, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, повноваження якої підтверджуються належною довіреністю від 04.01.2018р. проти обґрунтованості позову заперечила. Співвласники квартири № 1 в будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові надали всі необхідні документи для узаконення самовільно розпочатого будівництва, в т.ч. проектні пропозиції. Натомість, самовільно влаштованим був лише дверний проріз на місці віконного отвору. Після перепланування площа квартири № 1 в будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові збільшилась виключно за рахунок комори в підвалі, яка розташована під цією квартирою, що жодним чином не може зачіпати права та інтереси позивача. Вважає, що остання не довела факт порушення своїх прав здійсненим будівництвом, у звязку з чим в задоволенні позову просить відмовити. Крім того, звертає увагу, що оскаржуване розпорядження є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпується фактом виконання і не може бути після цього скасований. Окремо зазначає, що позов до суду подано по спливу загального строку позовної давності, наслідки чого також просить застосувати.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а також їх представник адвокат ОСОБА_5, повноваження якої підтверджуються договорами про надання правової допомоги від 29.01.2018р. та ордером серії ЛВ № 085548 проти обґрунтованості позову заперечили з підстав, аналогічних тим, про які згадував представник відповідача. Крім того, також пояснили, що в процесі здійсненого будівництва несучі стіни не переносились, а надбудови не відбувалось. Всі роботи проведенні в межах належної їм квартири, у звязку з чим права позивача не можуть бути порушеними. Просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником квартири № 3 на вул. І. Вільде, 35 у м. Львові, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на квартиру № Л14704 від 16.11.2001р. (а.с.116). Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру № 19604 від 26.04.1994р. (а.с.32) та договору довічного утримання від 12.09.2011р. (а.с.34-36), співвласниками квартири № 1 в будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові загальною площею 99,3 кв.м. є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 До квартири належить комора в підвалі площею 61,4 кв.м.

Відповідно до розпорядження ЛРА ЛМР № 340 від 13.08.2012р. (а.с.2), ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дозволено завершити самовільно розпочате перепланування квартири № 1 в будинку № 35 на вул. ОСОБА_11 з влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору для виходу на терасу, поділом квартири на дві окремі під номерами 1 та 1а і влаштувати двофункційний котел димохідного типу на площі паливної в квартирі № 1 взамін АГВ та двофункційний котел димохідного типу і газового типу ПГ-4 на площі запроектованої кухні їдальні в квартирі № 1а згідно з поданою проектною документацією.

Після завершення перепланування квартира № 1 буде складатись з передпокою площею 10,7 кв.м., кухні-їдальні площею 16,1 кв.м., житлової кімнати площею 25,2 кв.м., ванної кімнати площею 3,2 кв.м., санвузла площею 0,6 кв.м. Загальна площа становитиме 55,8 кв.м., житлова площа 25,2 кв.м. До квартири будуть належати паливна площею 13,1 кв.м., санвузол з ванною площею 4,1 кв.м. та комора площею 3,5 кв.м. в підвалі.

Квартира № 1а буде складатись з санвузла з ванною площею 5,4 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м., господарського приміщення площею 18,1 кв.м., комори площею 6,42 кв.м., сходів площею 1,6 кв.м. на першому рівні; передпокою площею 6,14 кв.м., кухні-ніщі площею 4 кв.м., їдальні площею 15 кв.м., житлової кімнати площею 13,91 кв.м. на другому рівні. Загальна площа становитиме 73,77 кв.м., житлова площа 13,91 кв.м.

У спільному користуванні квартир № 1 та № 1а будуть знаходитись тераса площею 2,7 кв.м. та коридор площею 3,2 кв.м.

Цим же розпорядженням також затверджено висновок міжвідомчої комісії від 05.06.2012р. (протокол № 5-21) (а.с.21).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 08 липня 2010 року № 3704, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належить розгляд питань та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного розпорядження, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 152 ЖК УРСР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру № 1 від 10.10.1993р. (а.с.37), така розташована на першому поверсі будинку. Цокольний поверх (підвал), який відноситься до такої квартири розташований під нею.

Відповідно до проектних пропозицій реконструкції квартири № 1 в будинку № 35 на вул. І.Вільде у м. Львові (а.с.62-66, 82-83), проведена третіми особами реконструкція полягає в обєднанні належного їм цокольного та першого поверху без втручання в несучі конструкції будинку та із збереженням площі цих приміщення. Крім того, реконструкція полягає також в облаштування дверного прорізу на місці віконного отвору для виходу на терасу, яка доступна лише мешканцям квартири № 1 будинку № 35 на вул. І. Вільде у м. Львові.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Виходячи зі змісту ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або осо порені права, свободи чи інтереси і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову від їх задоволення.

За загальним правилом, яке закріплено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно матеріалів справи, на замовлення третіх осіб розроблено кошторисну документацію (а.с.45-58), яка погоджена Управлінням контролю та аудиту Департаменту «Адміністрація міського голови» Львівської міської ради (а.с.43). Крім того, третіми особами отримано технічні умови ПАТ «Львівгаз» від 22.05.2012р. (а.с.59) щодо встановлення двох двофункціональних котлів. Згідно акту прийняття в експлуатацію димових та вентиляційних каналів житлового будинку від 16.05.2012р. (а.с.60), димові та вентиляційні канали квартири № 1 відповідають технічним вимогам в придатні для відводу продуктів згорання від побутових газових приладів.

У звязку з наведеним, 27.07.2012р. між третіми особами та Львівською міською радою, від імені якої діяв відповідач укладено угоду про погодження самочинного будівництва (а.с.42), за умовами якої Львівська міська рада зобовязується надати дозвіл на здійснене самочинне будівництво та прийняти його в експлуатацію за зверненням забудовника за умови дотримання вимог чинного законодавства, затвердженої проектно-кошторисної документації, будівельних нормативів та цього договору.

Позивач натомість, не надала суду жодного доказу про те, що проведена третіми особами реконструкція призводить до погіршення житлових умов мешканців квартири № 3 та загрожує обвалом будівлі, при тому що, така реконструкція, суд повторюється, проведена виключно в межах належного третім особам цокольного та першого поверхів будинку і жодним чином не стосується ні приміщень позивача, ні тим більше, допоміжних приміщень, що виключає необхідність отримання від інших співвласників будинку згоди на проведення такої реконструкції.

Так само, відсутні будь-які відомості про те, що треті особи здійснили реконструкцію приміщення горища, не говорячи вже про те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності доступу до горища у третіх осіб, а оскаржуване розпорядження взагалі не стосується проведення реконструкції горища.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_12 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У справі ж яка розглядається скасування оскаржуваного розпорядження без належних, достатніх доказів порушення прав позивача становитиме порушення статті 1 Першого протоколу, адже в такому випадку відбудеться втручання у право на мирне володіння майном без законних на те підстав і без дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Тому, підстав для визнання незаконним і скасування оскаржуваного розпорядження суд не вбачає, у звязку з чим в задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 382, 383 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження № 340 від 13 серпня 2012 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 13.08.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.