ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2791/18 Справа № 203/4645/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р.,Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 на перехресті пр. ОСОБА_3 і вул. Княгині Ольги в м. Дніпрі, керуючи трамваєм Т-3 (вагон №1308), скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки Hоnda, р/н НОМЕР_1, внаслідок чого ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна шкода, яка відповідно з автотоварознавчим дослідженням становить суму в розмірі 86689,79 грн. Протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно водія трамваю, проте постановою суду його було визнано невинним у вчиненні правопорушення. Між тим, на думку позивача КП Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради (працівником якого була завдана шкода) має відшкодувати шкоду у порядку ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд стягнути з КП Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 88289,79 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим позивач не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

КП Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

19 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року, о 08:30 год., ОСОБА_2 (працівник КП Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради) на перехресті пр. ОСОБА_3 і вул. Княгині Ольги в м. Дніпрі, керуючи трамваєм Т-3 (вагон №1308), скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 марки Hоnda, реєстраційний номер НОМЕР_1. Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, був складений відносно ОСОБА_2

07 грудня 2017 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрите у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Саме ця норма, на думку позивачки, обумовлює обовязок відповідача відшкодувати позивачці заподіяну шкоду.

У відповідності зі статтею 10 КупАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила) визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Під час ухвалення постанови від 07 грудня 2017 року судом було встановлено, що водій автомобіля марки Honda (позивачка), незважаючи на те, що на дорозі утворився затор, який ймовірно міг змусити водія зупинитися на перехресті, виїхав на перехрестя та зупинився на трамвайній колії, тим самим створивши перешкоду для руху трамвая.

Дорожньо-транспортна пригода сталася під час проїзду водієм регульованого перехрестя, правила проїзду яких визначаються спеціальною нормою розділом 16 Правил Проїзд перехресть.

За змістом пункту 16.4 Правил забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Відповідно до пункту 16.6 Правил, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Згідно з пунктом 16.7 Правил якщо сигнал регулювальника або зелений сигнал світлофора дозволяють одночасно рух трамвая і нерейкових транспортних засобів, трамваю надається перевага незалежно від напрямку його руху.

Судом було встановлено, що автомобіль Honda, перетинаючи перехрестя, здійснив різкий поворот ліворуч, зупинившись на трамвайній колії за два три метри перед трамваєм, який рухався на зелений сигнал світлофора, тим самим зробивши технічно неможливим уникнення зіткнення навіть при екстреному гальмуванні.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції враховував проаналізовані обставини ДТП та виходив із того, що підстави для застосування положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України до даних правовідносин відсутні, оскільки позивач усвідомлювала протиправний характер своїх дій, перетинаючи перехрестя та зупиняючись на трамвайній колії, передбачала їх шкідливі наслідки та свідомо допустила настання ДТП, в той час як водій трамвая рухався дотримуючись Правил дорожнього руху керував трамваєм із мінімальною швидкістю не маючи змоги запобігти ДТП через різкий маневр ОСОБА_1

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи, що жодною адміністративною справою чи протоколом порушення Правил дорожнього руху її вину встановлено не було, а тому висновки суду щодо того, що ДТП сталося з вини позивача та відсутності правових підстав для застосування положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно положень ст. 76, 77, 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо неправомірності дій відповідача та вини в скоєнні ДТП, в той час, як згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року по справі №203/4243/17 вбачається, що позивач перетинаючи перехрестя здійснила різкий поворот вліво, зупинившись на трамвайній колії за два - три метри перед трамваєм, створивши перешкоду для руху трамваю, який рухався на зелений сигнал світлофора, тим самим зробивши неможливим зіткнення навіть при екстреному гальмуванні.

Тобто, в порушення вимог п.п. 11.8, 15.8, 16.4, 16.6, 16.7 Правил дорожнього руху ДТП сталася з вини самої ОСОБА_1

Водночас, позивачем також не було надано жодних доказів, які б встановлювали вину працівника відповідача при здійсненні ним своїх трудових обов'язків та керування трамваєм.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_4