Справа № 369/428/15-ц
Провадження № 8/369/7/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С

при секретарі Головатюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (за час розгляду справи назва змінена на Приватне акціонерне товариство «Київобленерго»), про вчинення певних дій та відшкодування моральної (немайнової) шкоди

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року Позивач звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2015 року. Заяву мотивував тим, що вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні його позову до ПАТ «Київобленерго» (за час розгляду справи назва змінена на ПрАТ «Київобленерго») про визнання протиправними дій відповідача щодо направлення йому попереджень про припинення постачання електроенергії у звязку із наявністю боргу та відшкодування моральної шкоди. Відмовляючи у позові, суд виходив із наявності у нього перед ПрАТ «Київобленерго» боргу в розмірі 1772,27 грн., що виник за період із 06 травня 2009 року по 22 квітня 2014 року, а відтак не вбачає протиправності дій відповідача у надсиланні йому повідомлень про сплату боргу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою, Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2017 року Позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 26.04.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року скасовано, а справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції.

Сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.231,232), сторони до суду не зявилися, Відповідач причин неявки не повідомив, Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки за станом здоровя не міг брати участь у її розгляді. Відповідно до ст.223 ЦПК України дані обставини не перешкоджають розгляду справи.

Розглянувши заяву про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду від 25.06.2015 року, ознайомившись та проаналізувавши правову позицію викладену у Постанові апеляційного суду Київської області від 26.04.2018 року, Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року у справі 367/3053/15-ц, керуючись ст.ст. 263-265, 423, 429ЦПК, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року дослідивши матеріали справи у їх сукупності, Києво-Святошинський районний суд вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду від 25 червня 2015 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що користування електричною енергією у помешканні Позивача за адресою селище Коцюбинське вул. Пономарьова, буд.28кв. 52, Київської області здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією №200569695, що укладений з Відповідачем 06.03.2013 року(а.с.52-57). Відповідно до умов якого Відповідач як енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до дозволеної потужності, а Відповідач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами у терміни передбачені цим договором.

Під час укладання договору між ним та ПрАТ «Київобленерго» вони досягли згоди, що заборгованості за спожиту енергію немає і тому графік погашення боргу не складався.

За умовами п. 11 цього договору споживач електричної енергії тобто Позивач взяв на себе зобовязання, зокрема, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них та ввідних вимикачах у разі розміщенні приладу обліку у квартирі або на іншому обєкті споживача, невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку чи порушення його пломбування, в тому числі пломбувальних ниток, оплачувати електричну енергію відповідно до умов договору тощо.

Відповідно до п. 13 енергопостачальник зобовязується надійне постачання електричної енергії, гарантувати безпечне користування послугами, проводити планові перевірку, ремонт і заміну приладів обліку, проводити контрольне знімання показань приладів обліку, розглядати звернення споживача щодо надання послуг постачання електричної енергії.

У п. 16 Договору передбачено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць.

Також у договорі обумовлено, що енергопостачальник не несе відповідальності за тимчасове припинення постачання електричної енергії, відпуск електричної енергії, параметри якості якої не відповідають показникам, зазначеним у договорі, або за шкоду, заподіяну споживачу, якщо доведе, що вони виникли не з його вини, а з вини споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п. 20 Договору споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію, порушення правил користування електричною енергією, ухилення від виконання або несвоєчасне виконання рішень і приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії, розкрадання електричної енергії, самовільне підключення до електромережі і споживання електричної енергії без приладів обліку, розукомплектування та пошкодження обєктів електроенергетики, розкрадання майна цих обєктів, насильницькі дії щодо перешкоджання посадовим особам виконувати свої службові обовязки.

П. 21 Договору передбачено, що взаємовідносини сторін, що не врегульовані даним договором, регламентуються Правилами користування електричною енергією для населення (що затверджені Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року далі ПКЕЕН) та законодавством України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобовязань є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»(що діяв на момент виникнення правовідносин) споживання енергії можливе лише на підставі договору з електропостачальником. Споживач енергії зобовязаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Відповідно до п. 4.1. «Правил користування електричною енергією» постачання електричної енергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

У позовній заяві Позивач стверджує, що електропостачальник ПрАТ «Київобленерго» неправомірно направляє йому попередження про припинення постачання електроенергії. На підтвердження цього до матеріалі справи ним було долучено копії попереджень від 31 серпня 2014 року № НОМЕР_1, від 01 жовтня 2014 року № НОМЕР_2, від 01 листопада 2014 року № НОМЕР_3, від 30 листопада 2014 року № НОМЕР_4, від 30 грудня 2014 року № НОМЕР_5 (а.с. 3-4).

Відповідач у свою чергу вказував на правомірність направлення попереджень про припинення постачання електричною енергією, як на підставу не сплати коштів за спожиту електричну енергію Позивачем.

Згідно вимог п.19 ПКЕЕН Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд не погодився з доводами Відповідача. Оскільки за умовам укладеного договору, безпосереднім предметом Договору, а від так і обовязком Позивача, є оплата вартості електричної енергії яка була спожита ним (членами його родини) за адресою селище Коцюбинське АДРЕСА_1, при цьому величина спожитої електричної енергії, а як результат розмір та величина оплати за неї, має визначатися за показами приладу обліку електричної енергії, який встановлений за цією адресою, та зазначений у п. 4 Договору.

Позивач заперечуючи факт наявності заборгованості за спожиту електроенергію у направлених Відповідачем попередженнях та підтверджуючи їх неправомірність звертався до останнього з заявами та надавав власні розрахунки за електричну енергію, які були ним обраховані за показами приладу обліку електричної енергії типу Меркурій 201 № 03268495 (а.с.20-29, 101-103, 115-117), та які він вважав обґрунтованими, однак Відповідач не взяв до уваги ці розрахунки, і пропонував до оплати свої.

П.21 ПКЕЕН встановлено, що знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Електропостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Відповідно до п. 29 ПКЕЕН у разі виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку споживач зобов'язаний повідомити про це електропостачальника. Представник електропостачальника повинен протягом 5 днів від

дня подання заяви перевірити рахунок, а в разі потреби протягом

20 днів перевірити прилад обліку та повідомити споживача про

результати перевірки.

В той же час, підтвердження, що Відповідачем була здійснена перевірка приладу обліку, його показів та разом з тим неправильність знімання Позивачем показів приладу обліку електричної енергії, і проведення розрахунків по ним, в матеріалах справи відсутні, але п.13 Договору прямо передбачений обовязок енергопостачальника не рідше одного разу на 6 місяців проводити контрольне знімання показів приладу обліку.

Наявні в матеріалах справи та досліджені судом акти Держенергонагляду у центральному регіоні (а.с. 39-42, 98-100), підтвердили, що рахунки видані Відповідачем за січень-березень 2014 року не співпадають з показами електролічильника Позивача.

Суд критично оцінює зазначені Відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 47-50) доводи, що заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 1772, 27 грн виникла у період з 06.05.2009 по 22.04.2014 року, та була підтверджена на засіданні комісії ІКЦ ПрАТ «Київобленерго» протоколом №9 від 06.06.2014 року (а.с. 58-60). Тобто до укладення договору про користування електричною енергією.

Дані обставини, у сукупностями з обставинами, що викладені у постанові апеляційного суду Київської області від 26.04.2018 року, Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року у справі 367/3053/15-ц, дають підстави вважати, що дії Відповідача (ПАТ «Київобленерго»), щодо формування та надсилання попереджень про припинення постачання електроенергією до помешкання ОСОБА_1 від 31 серпня 2014 року № НОМЕР_1, від 01 жовтня 2014 року № НОМЕР_2, від 01 листопада 2014 року № НОМЕР_3, від 30 листопада 2014 року № НОМЕР_4, від 30 грудня 2014 року № НОМЕР_5 з відповідними сумами 1743, 91 грн, 1899,13 1912, 20 грн, 1935, 85 грн, 2011, 88 грн. є протиправними.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди в розмірі 3750,00 грн., суд вважає їх такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди Позивач зазначав, що в результаті протиправних дій Відповідача постійно перебував у нервовому напруженні, яке впливало на стан здоровя, та відображалося зокрема у приступах аретмії, тахікардії, підвищенні артеріального тиску, приступах гіпертонічного кризу, що в наслідку мало місце перебування у кардіологічному відділенні Київської обласної лікарні №2з 04.03.2014 по 18.03.2014 та з 22.07.2013 по 02.08.2013 через неврологічне захворювання. Оскільки разом з Позивачем у помешканні проживають онука, що є дитиною-інвалідом, та донька, яка є потерпілою особою першої категорії, інвалідом другої групи з онкозахворюванням, то саме незаконні дії Відповідача, що зумовлені очікуванням на можливе відключення у будь який момент від електричної енергії їхнього помешкання Позивачем оцінено у 3750 грн 00 коп.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що вказаним вище договором відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Відповідно до п. 5ППВСУ від 31.03.1995 р №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення.

Суд вважає, що представлені Позивачем докази, експертний висновок №421 (а.с.34), та експертний висновок №917 (а.с. 35), не підтверджують причинно-наслідкового звязку між наявними захворюваннями та перебуванням Позивача на лікуванні у медичних закладах, у звязку саме із неправомірними діями Відповідача, а повязані із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на викладене вище вбачається, що вимога позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не підлягає до задоволення.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПКУкраїни кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України,. ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення що затверджені Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, ст.ст. 4, 76, 77, 79, 80, 81, 110, 259, 263, 264, 265, 268, 423, 429 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд-,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», про вчинення певних дій задоволити частково.

Визнати протиправними дії Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» щодо формування , надсилання попереджень про припинення постачання електроенергії до помешкання ОСОБА_1 від 31.08.2014 за № НОМЕР_1, 01.10.2014 за № НОМЕР_2, 01.11.2014 за № НОМЕР_3, 30.11.2014 за № НОМЕР_4, 30 .12.2014 за № НОМЕР_5.

В частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Пінкевич Н.С