Справа 206/4850/18
Провадження 2/206/1346/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

05 листопада 2018 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено наступне. Між ОСОБА_3 товариством «ОТП Банк» та ним 15 серпня 2018 року укладено кредитний договір № НОМЕР_1 про надання кредиту в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок на споживчі потреби, зі сплатою процентів в розмірі 10% річних. Термін остаточного погашення кредиту 15 серпня 2021 року. Згідно п. 1.1 Кредитного договору, комісія за управління кредитом щомісячно становить 3,99%, що згідно графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) складає 798 грн. 00 коп. на місяць. Крім цього перед отриманням коштів, ним з АК «ОТП Банк» також було підписано заяву на здійснення платежу на користь ПрАТ «ПВБКІ» від 15 серпня 2018року, так як пояснив працівник банку це є обовязковою умовою для отримання кредитних коштів. Згідно цієї заяви він прохає перевести належні йому готівкові кошти у сумі 500 (пятсот) гривень 00 копійок для отримання абонентських послуг, хоча фактично ним було отримано 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Вважає, Кредитний договір в частині встановлення комісії за управління кредитом незаконним, а також незаконним взяття плати за придбання послуги «Кредитний пакет». В Кредитному договорі відсутнє обгрунтування щомісячної комісії за управління кредитом, а саме, що входить в цю послугу і що фактично зроблено АТ «ОТП Банк» для можливості встановлення фактичної вартості послуги, яка фактично надана не була. Те саме стосується і послуги «Кредитний пакет». Керуючись викладеним позивач просив визнати недійсними умови кредитного договору № НОМЕР_1 від 15 серпня 2018року, укладеного між ОСОБА_3 товариством «ОТП Банк» та ним, а саме: його п. 1.1 в частинні встановлення щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 3,99% від суми кредиту, що згідно графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору) складає 798 гривень 00 копійок на місяць; Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» () на його користь 500 (пятсот) гривень 00 копійок, які були сплачені за послугу «Кредитний пакет».

Відповідач ОСОБА_3 товариство «ОТП Банк» відзив до суду не надали, не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення судових повісток про виклик. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

03 вересня 2018 року у даній справі відкрито спрощене провадження (а.с.17).

Під час розгляду справи судом заслухано позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05 листопада 2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15 серпня 2018 року між ОСОБА_3 товариством «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НОМЕР_1, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20000,00грн. на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 % річних. Термін остаточного погашення кредиту 15 серпня 2021 року. (а.с.11).

Згідно п. 1.1 цього Кредитного договору, комісія за управління кредитом щомісячно становить 3,99% від суми кредиту.

З Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 15 серпня 2018р.) комісія за управління кредитом (щомісячна) 3,99% від суми кредиту, що становить 798,00грн. (а.с.12)

Відповідно до заяви на здійснення платежу на користь ПрАТ «ПВБКІ» для отримання абонентських послуг від «ПрАТ «ПВБКІ» ОСОБА_1 сплатив 500грн.00коп. 15.08.2018р., призначення платежу придбання послуги «Кредитний пакет» згідно кредитного договору НОМЕР_1, що також підтверджується квитанцією № 300Т000І5J від 15 серпня 2018 року (а.с.13, 15).

Згідно заяви на видачу готівки № 300Т000І5Н від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав 20000,00грн. за кредитним договором № т від 15 серпня 2018 року (а.с.14).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною першою статті 627 ЦК Українивизначено принцип цивільного права, як свобода договору, яким передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначені Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який відповідно до ч. 4 цієї статті не є вичерпним.

З огляду на приписи частини третьої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, в п. 1.1 Кредитного договору встановлено комісію за управління кредитом, яка щомісячно становить 3,99%, що згідно графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) складає 798 грн. 00 коп. на місяць.

Отже комісія за управління кредитом становить майже 48% річних, в той час, як проценти за користування кредитом становлять 10% річних (фіксована процентна ставка), що перевищує розумну межу компенсації за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Тому суд приходить до висновку, що умови кредитного договору про оплату позичальником комісії за управління кредитом у розмірі 3,99% від суми кредиту щомісячно є несправедливими й не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування».

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на його користь 500 (пятсот) гривень 00 копійок, які були сплачені за послугу «Кредитний пакет», то вони не підлягають задоволенню, оскільки з цією умовою позивач погодився, вже виконав добровільно і на думку суду не підлягає поверненню.

Крім того, зазначена сума була зарахована на користь ПрАТ "ПВБКІ", до якого позовних вимог не заявлено.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265.268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним умови кредитного договору № від 15 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме його п. 1.1 в частині встановлення щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 3,99% від суми кредиту, що згідно графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (Додаток №1 до кредитного договору) складає 789 гривень 00 копійок на місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков