Категорія 23 Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про зміну договору найму житлового приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена родини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що наймачем спірної квартири АДРЕСА_1 була її баба ОСОБА_2 з 1968 року, в квартирі були зареєстровані та проживали по день смерті мати позивача - ОСОБА_3 та сестра її матері ОСОБА_4 З 2010 року - з часу хвороби ОСОБА_4, позивач почала проживати у спірній квартирі, оскільки не мала власного житла. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, позивач залишилась проживати у вищевказаній квартирі разом із двоюрідною сестрою ОСОБА_5. Остання часто хворіла, не працювала, тому позивач ОСОБА_1 доглядала за нею, вирішувала побутові проблеми, купувала ліки. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла. ОСОБА_1 поховала її за власний рахунок. На підставі викладеного, посилаючись на те, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_5, просить визнати за нею право на користування спірною квартирою, та змінити договір найму спірної квартири: замінити попереднього наймача ОСОБА_5 на ОСОБА_1

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про зміну договору найму житлового приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена родини відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач по справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв надані нею докази, які підтверджують факт проживання позивача в спірній квартирі з 2010 року. Разом з тим рішення суду базується на доводах представника Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, які ґрунтуються лише на словах, що є припущенням.

Представник відповідача по справі - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі обставини справи та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини , надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, оскільки обставини, встановлені судом, свідчать про безпідставність вимог позивача.

Заслухавши доповідь судді, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_6, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5

Матір ОСОБА_5 - ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_4

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як вбачається з рішення Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, договір найму житлових приміщень на АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,13 кв.м., було змінено у зв'язку зі смертю наймача ОСОБА_4, зазначено наймачем ОСОБА_5 із складом сім'ї з однієї особи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла двоюрідна сестра позивача - ОСОБА_5

З особового рахунку НОМЕР_1 спірної квартири від 24.04.2018 року вбачається, що основним квартиронаймачем за адресою АДРЕСА_3, є ОСОБА_5, а також зареєстровані особи: ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_7 з 18 лютого 1982 року, а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 є власником будинку АДРЕСА_5

Крім того, позивач ОСОБА_1 з 26.12.2000 року по 07.11.2006 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6. Як пояснила позивач колегії суддів, вона мала у приватній власності частину у вказані квартирі, яка була продана сім'єю, гроші за продаж житла поділені між собою.

На час звернення до суду з даним позовом позивач зареєстрована в АДРЕСА_7, власником вказаного будинку є її чоловік.

Згідно з довідкою №3184 від 24.04.2018 року ЖКП «КК Кальміуська», квартиронаймач спірної квартири ОСОБА_5 мала по квартплаті заборгованість, яка станом на 01.01.2018 року складає 96 гривень 89 копійок. Останній платіж поступив в грудні 2017 року на суму 234,81 грн.

Позивач до звернення до суду з даним позовом витрат на утримання спірного житла не несла, квартплату не сплачувала. Квитанції про проведення оплати комунальних послуг за спірну квартиру надані вже до апеляційного суду - частково за період життя ОСОБА_5, а частково за період після звернення позивача до суду в грудні 2017 року.

Згідно з актом від 12 березня 2018 року, складеного головою КСН «Нікопольський», до якого відноситься будинок АДРЕСА_8, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживала з двоюрідною сестрою ОСОБА_5 по день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_6. В акті не зазначено, з якого саме періоду ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі, чи проживала вона там постійно, на яких підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

На підставі ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.1,2 ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

На підставі ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

В суді першої інстанції за клопотанням позивача були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які не підтвердили вищевказаних обставин факту проживання позивача із померлим наймачем спірного житла, які б свідчили про набуття права користування квартирою.

Жодних дій щодо реєстрації у спірній квартирі позивач протягом періоду її проживання у спірній квартирі не приймала, доказів того, що наймач житла ОСОБА_5, або члени її родини, мали намір зареєструвати ОСОБА_1 в спірному житлі, не надано також. Від права користування житловим приміщенням, де позивач зареєстрована, вона не відмовилася. Крім того, чоловік позивача має у власності житло, що спростовує твердження позивача про те, що вона не має іншого місця проживання.

Проаналізувавши наведені норми права, надані сторонами докази і встановлені обставини справи, суд дійшов до правильного висновку про те, що позивач не довела законних підстав для задоволення її вимог, оскільки не надала доказів того, що особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача.

І з таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги аналогічні поясненням позивача в суді першої інстанції щодо обставин справи. І обставини, на які він посилається у скарзі, були предметом перевірки суду, їм надана відповідна мотивована правова оцінка. Твердження позивача в апеляційній скарзі про незаконність рішення зводяться до незгоди із висновками суду щодо оцінки доказів, однак обставин, встановлених судом, не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають, тому в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2018 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

Т.І.Биліна

В.П.Принцевська