Провадження № 2/200/786/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«09» листопада 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Лопати Н.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,-
18 листопада 2014 року позивач ТОВ «Дніпропетровський завод «Продмаш» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Вказана справа з 18.11.2014 року знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Циганкова В.О.
Згідно автоматичному розподілу справ між суддями справу передано до розгляду судді Женеску Е.В.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 10 липня 2015 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 63).
Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 11.08.2016 року, представник відповідача ОСОБА_1 вказала, що з ОСОБА_1 на підставі наказу від 17 жовтня 2014 року було утримано частину заробітної плати з метою відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 113-117).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надала.
Ухвалою суду від 08 травня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 08 червня 2018 року.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
Відповідач ОСОБА_1 на підставі наказу № 18-к від 22.04.2013 року прийнятий на посаду начальника відділу постачання ТОВ «Дніпропетровський завод «Продмаш», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці відповідача-1 (а.с. 12, зворот).
22 квітня 2013 року ТОВ «ДЗ Продмаш» та ОСОБА_1 уклали договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 19).
Згідно п.п.2,9, 2.10, 2.11 Посадової інструкції, затвердженої директором ТОВ «ДЗ Продмаш» ОСОБА_3 01.12.2013 року, начальник відділу постачання забезпечує доставку матеріальних ресурсів від постачальників і продавців, керуючись передбаченими в договорах умовами та строками, забезпечуючи повний пакет супровідних документів. Організує обробку поставок матеріально-технічних ресурсів (приймання по кількості і комплектності у відповідності з приймально-здавальною накладною, ідентифікацію якості, складання необхідної приймальної документації, внутрішнє переміщення в місця зберігання або виробничі підрозділи підприємства). У випадку невідповідності кількості і комплектності, складає Акт про невідповідність, приводить у відповідність разом з постачальником (а.с. 14-16). З вказаною Посадовою інструкцією відповідач ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис на названому документі.
ОСОБА_2 на підставі наказу № 14-к від 25.03.2013 року прийнята на посаду комірника центрального матеріального складу ТОВ «Дніпропетровський завод «Продмаш», що підтверджується записом № 27 у трудовій книжці відповідача-2 (а.с. 13).
02 квітня 2013 року ТОВ «ДЗ Продмаш» та ОСОБА_2 уклали договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 20).
Згідно п.п.2.1, 2.2. Посадової інструкції, затвердженої директором ТОВ «ДЗ Продмаш» ОСОБА_3 01.12.2013 року, комірник здійснює приймання товарно-матеріальних цінностей по кількості, комплектності і якості згідно доданих приймально-здавальних документів. У випадку невідповідності складає Акт з вказівкою невідповідності (кількості, комплектності, якості) з залученням комісії (а.с. 17-18). З вказаною Посадовою інструкцією відповідач ОСОБА_2 ознайомлена, про що свідчить її підпис на названому документі.
Згідно рахунку-фактури № РМ-0010082 від 03.06.2014 року та платіжного доручення № 540 від 04 червня 2014 року позивач перерахував на рахунок ТОВ «Ресурс-Метал» 146280,00 грн. в рахунок оплати рулонів оцинкованих: шириною 0,8 м 6,2 т та шириною 1,0 м. 6,8 т. (а.с. 22, 23).
Вирішуючи зазначений спір, суд звертає увагу, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.
Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).
Згідно з ч. 2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:
1) пряма дійсна шкода;
2) протиправна поведінка працівника;
3) вина в діях чи бездіяльності працівника;
4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
За змістом ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Статтею 134 КЗпП України, визначено вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівника.
Як зазначається у ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Згідно ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст. 15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 займає посаду, яка повязана із поставкою та відпуском матеріальних цінностей (п.2.9, 2.10, 2.12 Посадової інструкції начальника відділу постачання), відповідач ОСОБА_2 виконує роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням та відпуском матеріальних цінностей (п.2.3, 2.4. Посадової інструкції комірника), отже укладання з відповідачами договорів про повну матеріальну відповідальність узгоджується з вимогами чинного законодавства.
Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач ОСОБА_1 допустив порушення своїх трудових обовязків, передбачених Посадовою інструкцією, тим, що виявивши невідповідність комплектності поставленої продукції даним, вказаним у рахунку-фактурі, не склав акт про невідповідність, як то передбачено Посадовою інструкцією начальника відділу постачання.
При цьому суд не бере до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_1 про те, що невідповідність фактичної ваги товару вазі, вказаній у видатковій накладній від 06.06.2014 року не обгрунтовано належними доказами, а саме відсутній акт про виявлені розбіжності між документами постачальника і фактичною наявністю товару під час приймання оскільки саме в обовязки ОСОБА_1 входило складання такого акту, що він не зробив.
Доводи позивача про порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх посадових обовязків також знайшли підтвердження в судовому засіданні. Так, в матеріалах справи наявна кпія пояснювальної записки від 22.10.2014 року, складеної ОСОБА_2, де вона пояснила, що 09.06.2014 року вона зважувала рулони оцинковані, та фактична вага не відповідала вазі в накладній. Вона не підписала приймально-здавальні документи, ОСОБА_1 забрав всі документи та пішов доповісти директору заводу (а.с. 96).
Вказана пояснювальна записка не містить відомостей, та відповідачем ОСОБА_2 до суду не було надано доказів, що нею було складено Акт про невідповідність, як того вимагає в такому випадку Посадова інструкція комірника.
Так, як вбачається із матеріалів справи, загальна вага товару згідно накладної становить 6,2 т + 6,8 т = 13,0 т. Фактично поставлено 5,914 т + 4,33 т. = 10,244 т, тобто розбіжність у вазі товару складає значно більше ніж 7%.
Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб.
Разом з тим, суд враховує доводи відповідача-1 та надані ним докази про те, що з його заробітної плати позивачем утримано кошти в рахунок часткового погашення завданої шкоди.
Так, згідно розпорядження директора ТОВ «Дніпропетровський завод «Продмаш» ОСОБА_4 від 17 жовтня 2014 року, з метою часткового покриття шкоди, завданої підприємству начальником відділу постачання ОСОБА_1, передбачено провести утримання у розмірі середнього місячного заробітку із заробітної плати ОСОБА_1 (а.с. 106).
З відомості про виплату грошей за березень 2015 року (а.с. 121) вбачається. Що ОСОБА_1 було нараховано 5962,59 грн. На відомості наявні рукописні відмітки «Згідно наказу-розпорядження 17 жовтня 2014 року в рахунок заборгованості 1341,11 грн. До виплати 4621,48 грн.» А також рукописна відмітка «Отримав на руки 4611,48 грн., 10 грн. підпис ОСОБА_1О.».
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Дніпропетровський завод «Продмаш» матеріальну шкоду у розмірі 28 658 грн. 89 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Дніпропетровський завод «Продмаш» матеріальну шкоду у розмірі 1 114 грн. 20 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: Е.В. Женеску