Справа № 706/102/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Дехканбаєвої О.О.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Просила визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку загальної позовної давності та поновити ОСОБА_1 строк загальної позовної давності для подачі позову; встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з грудня 1999 р. по 23.11.2016 р.; визнати спільним майном подружжя житловий будинок № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, загальною площею 90 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 765 кв.м, вартістю 21466 грн., набір меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; набір меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3500 грн.; диван вартістю 1280 грн.; телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральну машину «БЕКО», вартістю 5000 грн.; пральну машину «Донбас», вартістю 3500 грн.; холодильник «АТЛАНТ», вартістю 5500 грн.; письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн., а всього на загальну суму 44746 грн.; визнати за нею право власності на ? частину у спільному майні подружжя.

В обгрунтування позову посилалась при цьому на те, що, починаючи із грудня 1999 р. вони з відповідачем ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, між ними склались сталі сімейні відносини, проживали вони в одному житловому будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проявляли турботу один про одного. На перших порах їхнього спільного проживання вони проживали в найманій квартирі в будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, який належав ОСОБА_5. Згодом цей будинок ними було викуплено. Під час проживання однією сімєю у них народилось троє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 Спільне їх сімейне проживання було припинено 23.11.2016 р. Таким чином, в період часу із грудня 1999 р. по 23 листопада 2016 р. вони проживали як одна сімя без реєстрації шлюбу. В іншому зареєстрованому шлюбі в цей період часу ніхто із них не перебував. Проживаючи однією сімєю, ними за спільні сімейні кошти було придбано для потреб сімї житловий будинок та речі домашнього вжитку. Житловий будинок загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 765 кв.м. по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, був ними придбаний відповідно до договору купівлі- продажу від 18.10.2006 р., посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою. Титульним власником будинку записано відповідача ОСОБА_3. Вартість житлового будинку разом із земельною ділянкою складає 21 466 грн. Договір купівлі-продажу будинку зберігається у відповідача. Протягом 2007-2008 р. вони за спільні сімейні кошти добудували та частково переоблаштували куплений будинок. Було добудувано окреме приміщення, в якому розміщені ванна та туалет, а коридор-веранду переоблаштовано на кухню. Із кухні, яка була в будинку, облаштували житлову кімнату. Після цих робіт загальна площа будинку становить 90,0 кв.м. Після закінчення будівельно-ремонтних робіт працівниками Христинівського виробничого відділку Комунального підприємства «Черкаське обєднання бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження та обміри переоблаштованого будинку, за наслідками якого виготовлено нову технічну документацію. Також під час спільного проживання як одна сімя ними за спільні сімейні кошти було куплено: набір меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; набір меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3 500 грн.; диван, вартістю 1 280 грн.; телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральну машину «БЕКО», вартістю 5 000 грн.; пральну машину «Донбас», вартістю 3 500 грн.; холодильник «АТЛАНТ», вартістю 5 500 грн.; компютерний стіл, вартістю 1360 грн., а всього на загальну суму 44746 грн. Факт їх з відповідачем ОСОБА_3 проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу підтверджуються фактом народження дітей. Незважаючи на те, що молодші сини зареєстровані на прізвище ОСОБА_8, факт їх народження підтверджує спільне проживання їх як однієї сімї, оскільки по батькові вони записані «Васильовичі», тобто по імені відповідача. Факт їхнього спільного проживання однією сімєю підтверджується фототаблицею хрещення сина ОСОБА_9 у червні 2015 року, на якій вони присутні. Цей же факт також підтверджується постановою Христинівського відділення поліції від 18.10.2016 р. та доданими до неї матеріалами, в яких є відомості про сімейні сварки та проживання її з відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю. Факт придбання житлового будинку підтверджується Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74534747 від 01.12.2016 р. Також факти придбання речей домашнього вжитку підтверджуються повідомленням ПАТ «Платинум Банк» від 12.03.2011 р. про надання згоди на видачу кредиту для придбання товарів; рахунком № 15 від 12.03.2011 р. про придбання дивану, вартістю 1 280 грн., телевізора «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральної машини «Донбас», вартістю 3 500 грн.; товарним чеком від 05.11.2016 р. про купівлю письмового (компютерного) стола, вартістю 1 360 грн. Незважаючи на те, що житловий будинок та речі домашнього вжитку нею та відповідачем ОСОБА_3 придбані протягом 2006-2016 років, строк позовної давності нею не пропущено, оскільки про порушення своїх законних прав та інтересів вона довідалась після повного припинення спільного проживання з відповідачем 23.11.2016 р. та його заяви, що ніякого майна, яке може належати їй на праві спільної власності в будинку немає, як немає її частки права власності і в самому житловому будинку. Тобто, про порушення свого права у вигляді його невизнання та оспорювання вона довідалась 23 листопада 2016 р. Незважаючи на факт непропущення строку загальної позовної давності, вважає, що проживання у спірному житловому будинку, користування речами домашнього вжитку протягом 2006-2016 р., відсутність невизнання та оспорювання її майнових прав зі сторони відповідача ОСОБА_3 є поважною причиною для незвернення до суду з цим позовом протягом трьох років з моменту придбання житлового будинку та того чи іншого майна. Досудове врегулювання спору нею здійснювалось шляхом усних переговорів з відповідачем ОСОБА_3, однак останній в категоричній формі відмовився визнати за нею право власності на 1/2 частину із усього придбаного ними майна за період спільного проживання як однієї сімї без реєстрації шлюбу.

Відповідачем ОСОБА_3 поданий відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову повністю,оскільки обставини, викладені у позовній заяві, відповідають дійсності лише частково. Дійсно, з 1999 р. він став спільно проживати з позивачем ОСОБА_1 Згодом, 30.10.2000 р. у них народився син - ОСОБА_6. 30.04.2003 р. ним та позивачем ОСОБА_1 було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці. Частки покупців були рівними, що підтверджує договір купівлі- продажу будинку від 30.04.2003 р., посвідчений державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі під № 695. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 р. № 694020 розмір частки позивача ОСОБА_1 у будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці складає 1/2, розмір його частки також становив 1/2. Після придбання вказаного вище будинку у власність ними було проведено поточний ремонт та облаштування житла. Вони з позивачем ОСОБА_1 та сином проживали однією сімєю. Проте в другій половині 2006 р. їх взаємовідносини з позивачем ОСОБА_1 погіршилися і вони вирішили припинити спільне життя, позивач прийняла рішення виїхати з м.Христинівки. Йому достеменно відомо, що в 2007 р. позивач з їх спільним сином проживала в м. Умані з іншим чоловіком, також проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4. В 2012 р. позивач ОСОБА_1 проживала з іншим чоловіком в селищі Верхнячці Христинівського району, син ОСОБА_6 їздив автобусом до школи в м. Христинівку, оскільки в той час продовжував навчатися в Христинівській ЗОШ № 2. Він не заперечував проти таких стосунків позивача ОСОБА_1 з іншими чоловіками, адже фактичні шлюбні відносини між ними вже були припинені і втручатися в особисте життя позивача він наміру не мав. Починаючи з 2007 р., він також мав близькі та тривалі стосунки з іншими жінками. Весь цей час він працював в м. Христинівці в одній установі, як наслідок не залишав межі Христинівського району на тривалий час. З вересня 2015 р. він проживає однією сімєю з жінкою в с. Шукайводі Христинівського району. 18.10.2006 р. позивач ОСОБА_1 продала, а він купив 1/2 частину житлового будинку № 9, розташованого по вул. Транспортній в м. Христинівці. Договір купівлі-продажу будинку був посвідчений державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі під № 3021. Отже, посилання на те, що він лише записаний титульним власником майна, не відповідає дійсності та спростовується вказаними вище договорами купівлі-продажу. Також не відповідає дійсності і посилання позивача, що працівниками Христинівського виробничого відділку Комунального підприємства «Черкаського обєднаного бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження та обміри переоблаштованого будинку, за наслідками якого виготовлено нову технічну документацію. На момент підготовки відзиву на позов, із змін в технічному паспорті є лише - внесення виправлення в графі «Власник» на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2006 р. Після оформлення права власності на даний будинок ним було прийнято рішення про проведення реконструкції даного будинку. В 2010 р. було розроблено робочий проект реконструкції житлового будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, виготовлено будівельний паспорт. Було виконано ряд будівельних та оздоблювальних робіт. Реконструкція будинку проводилася як ним особисто, так і з залученням спеціалістів - будівельників. Позивач ОСОБА_1 в даному будинку не проживала, участі у витратах на утримання, ремонт, переобладнання будинку не приймала. Вважає, що позивачем ОСОБА_1 значно занижено вартість спірного житлового будинку, адже вартість спірного житлового будинку - 21 466 грн. вказана в будівельному паспорті станом на 11.10.2006 р. З моменту визначення інвентаризаційної вартості будинку минуло понад 11 років і вартість обєктів нерухомості за цей період суттєво збільшилася. Щодо підтвердження факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу фактом народження дітей, то він не заперечує факт проживання однією сімєю з позивачем ОСОБА_1 з 1999 р. по жовтень 2006 р. В цей період у них народився син, якого він доглядав, приймав участь у вихованні та утриманні. Аліменти на утримання сина ОСОБА_11 він сплачує по теперішній час. Інших двох синів позивача ОСОБА_1 він ніколи не визнавав за власних дітей, не приймав участі в їх утриманні та вихованні. Наявність в свідоцтвах про народження дітей в графі «батько» запису - ОСОБА_12 жодним чином не підтверджує того, що дана особа має відношення до нього та не може підтверджувати факт проживання однією сімєю з позивачем. Враховуючи той факт, що у нього з позивачем ОСОБА_1 був спільний син, після припинення спільного проживання (тобто з жовтня 2006 року) вони продовжували спілкуватися, він приймав участь в утриманні та вихованні сина, інколи зустрічалися, за запрошенням позивача ОСОБА_1 він був присутнім на обряді хрещення її сина ОСОБА_9 та на святкуванні даної події. Позивач ОСОБА_1 ніколи не зверталася до нього чи до інших уповноважених органів з приводу того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є його дітьми. Не вказувала, що він має перед ними певні батьківські обовязки. Хоча відносно сина ОСОБА_11, позивач ОСОБА_1 зверталася із заявою про видачу судового наказу і 20.04.2011 р. Христинівським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До 2016 р. він мав нормальні відносини з позивачем ОСОБА_1 та членами її родини, вони періодично спілкувалися, зустрічалися, в добровільному порядку приймав участь в утриманні сина ОСОБА_11, по мірі необхідності здійснював заходи виховання тощо. Але з 2006 р. вони не проживали однією сімєю, не вели спільне господарство, не підтримували фактичних шлюбних відносин. З вересня 2016 р. між ним та позивачем виникли ряд сварок та конфліктів з приводу надання коштів на утримання сина (точніше з розміру такої допомоги). Після чого з боку позивача ОСОБА_1 було чимало звернень до Христинівського відділення поліції. Вважає, що наявність численних звернень позивача ОСОБА_1 до Христинівського відділення поліції, починаючи з жовтня 2016 р., ніяк не підтверджує існування між ними сталих сімейних звязків і існування сімї як такої. Постанова про закриття кримінального провадження від 18.10.2016 р., винесена слідчим Христинівського відділення поліції по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000431 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, не підтверджує жодних сімейних відносин між ним та позивачем ОСОБА_1 Зазначення в описовій частині даної постанови ОСОБА_1 як його співмешканки жодним чином не перевірялося органом досудового розслідування, не підтверджувалося письмовими доказами та не входило до компетенції відповідного органу. Щодо рухомого майна. Після прийняття рішення про припинення фактичних шлюбних відносин в 2006 р., але до продажу своєї частини будинку йому, позивач ОСОБА_1 забрала всі речі, які вважала за необхідне, в тому числі предмети побутової техніки та меблі. Вказаний в позовній заяві набір меблів мякий куточок (два розкладні крісла та диван) на його 35-річний ювілей, тобто 31.12.2011 р., подарувала йому його покійна мама. В спірному житловому будинку є ще один диван, походження якого він не пригадує, але він був в спірному будинку ще до 2006 р. Пральної машини «Беко» та пральної машини «Донбас», телевізора кольорового «Електрон» в спірному будинку ніколи не було. Холодильник «Атлант» ним було придбано особисто в кредит після 2006 р. Всі інші наявні в будинку меблі були придбані ним за власні кошти після припинення фактичних шлюбних відносин (після жовтня 2006 р.). Позивачем ОСОБА_1 додана до позовної заяви довідка № 67, яка видана 21.08.2015 р. Управлінням соціального захисту населення Христинівської районної державної адміністрації, згідно з якою сімя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, має статус «Багатодітна сімя». До складу її сімї входять: син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 Тобто в офіційному документі, виданому уповноваженим державним органом, відсутні будь-які відомості про нього як про члена сімї позивача. Протягом тривалого часу позивач ОСОБА_1 отримувала відповідні соціальні виплати як одинока матір. В повідомленні ПАТ «Платинум Банк» від 12.03.2011 р., яким прийнято рішення про видачу споживчого кредиту, адреса проживання ОСОБА_1 вказана: АДРЕСА_1. До вересня 2016 р. позивач ОСОБА_1 ніде не зазначала, що проживає з ним однією сімєю, не вказувала, що фактично проживає в спірному будинку. Позивач ОСОБА_1 ніколи не була зареєстрована у спірному будинку. На дану адресу з кінця 2006 р. та по теперішній час не приходило жодної кореспонденції на імя позивача ОСОБА_1 Щодо поновлення строків позовної давності. Вважає, що права позивача ОСОБА_1 щодо спірного будинку не було порушено, тому і відсутні підстави для задоволення позову. Але в 2006 р. позивач добровільно продала ? частину спірного будинку, вони разом були присутні в нотаріальній конторі, особисто підписували договір купівлі-продажу, відповідно до вимог цивільного законодавства даний правочин було нотаріально посвідчено. Пройшло понад 11 років і позивач ОСОБА_1 в своєму позові майно, яке належало їм на праві часткової власності, а згодом було відчужене нею, називає спільною сумісною власністю. Дата припинення права власності позивача на 1/2 частину спірного будинку - 18.10.2006 р. позивачу ОСОБА_1 була достеменно відома. Тому вважає, що підстави для поновлення строку позовної давності відсутні.

Позивачем ОСОБА_1 була подана до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_13 іншого зазначила, що підписаний нею та відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р., копію якого відповідач долучив до відзиву на позов і відповідно до якого позивач відчужила ? частину житлового будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, є нікчемним в силу вимог закону. В обгрунтування цього твердження позивач посилалась на ч. 1 ст. 224 ЦК України про те, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним, в свою чергу в силу вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України на вчинення цього правочину був необхідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки малолітній син сторін ОСОБА_6 мав право користування житловим будинком, а іншим житлом він забезпечений не був.

Представником відповідача ОСОБА_4 були подані до суду заперечення, в яких він спростовував той факт, що договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р., є нікчемним в силу вимог закону.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_3та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов.

Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_16, дослідивши письмові докази: копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 01.12.2016 р., свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, рахунку № 15 від 12.03.2011 р., товарного чека від 05.11.2016 р., свідоцтва про приймання та продаж та гарантійної карти від 13.06.2013 р., договору купівлі-продажу будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці від 30.04.2003 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 р., договору купівлі-продажу будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці від 18.10.2006 р., витягу з Державного реєстру правочинів від 18.10.2006 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2006 р., судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Христинівським районним судом 16.03.2011 р. у справі № 2-н-12/11, медичної карточки ОСОБА_7, медичної карточки ОСОБА_8, особової справи учня ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р.

Хоча відповідач та його представник позов, в тому числі і вимогу про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, не визнали повністю, однак у відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 не заперечував факт проживання однією сімєю з позивачем з 1999 р. до жовтня 2006 р. та вказував, що в цей період у них народився син, якого він доглядав, брав участь у його вихованні та утриманні.

Факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 р. до 23.11.2016 р., за виключенням періодів, зазначених вище, стверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Зокрема, свідок ОСОБА_14, матір позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що сторони проживали як одна сімя без реєстрації шлюбу з 1999 р. до листопада 2016 р. по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці. За цей час у них народилось троє дітей, вони вели спільне господарство, тримали свиней, бройлерів, проводили реконструкцію будинку. ОСОБА_1 прала, прибирала, в дворі доглядала за квітами, займалась консервацією. За цей період дочка переїжджала: до м. Умані приблизно у 2005 р. на місяців три; до м. Баришівки Київської області приблизно у 2007 р. також місяців на три, їх син ОСОБА_11 ходив там до школи; до селища Верхнячки Христинівського району приблизно у 2010 р. на період часу не більше півроку, їх син ОСОБА_11 продовжував ходити у школу в м. Христинівці.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, син сторін, у судовому засіданні пояснив, що його батьки проживали однією сімєю по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці до 2016 р., займались будинком, вели господарство, виховували дітей, у них були свині, качки, кури, город, він проживав разом з батьками. Господарством в основному займалась мати, матеріально сімю забезпечував в основному батько, який вів і бюджет сімї. Батько виховував усіх трьох синів, до всіх відносився добре, до наймолодшого найкраще, називав його «Бодя», сини називали його «папа». У 2014 р. він, середній син ОСОБА_17 та батько їздили в м. Одесу на відпочинок на три дні. Найменший син в цей час залишався разом з матірю вдома. Батьки часто сварились з різних причин, тоді вони з матірю їздили до бабусі, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_7. Приблизно у 2005 - 2007 р.р. вони з матірю виїжджали до м. Умані на декілька місяців, проживали на квартирі, там ще був чоловік, у 2008 р. виїжджали до м. Баришівки Київської області на два три місяці, де проживали спочатку у кумів, а потім на квартирі у старої людини, він ходив там у школу, у 2012 р. - до селища Верхнячки Христинівського району на три - чотири місяці, де проживали у чоловіка власника хати, з яким матір проживала як чоловік і жінка, він автобусом їздив у школу до м. Христинівки. З усіх цих місць додому їх повертав батько. Батьки припинили спільне проживання у 2016 р. після того, як батько побив матір.

Показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_6 не спростовуються показаннями інших свідків ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_15, допитаних за клопотанням сторони відповідача.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_16 взагалі не вказували, коли позивач проживала у житловому будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, свідок ОСОБА_16 вказав, що восени буде три роки, як він наймає житло по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, що не суперечить твердженням сторони позивача про проживання сторін однією сімєю до листопада 2016 р.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_15, який вказав, що сторони проживали разом три чотири роки, що суперечить навіть даним, зазначеним у відзиві на позов, де вказано, що сторони проживали разом з 1999 р. до жовтня 2006 р., тобто близько семи років. Свідок ОСОБА_15 також вказав, що зараз у будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці проживає відповідач ОСОБА_3, що суперечить показанням свідка ОСОБА_16 щодо проживання останнього у цьому будинку і що з 2015 р. відповідач ОСОБА_3 там не проживає.

Крім того, факт проживання сторін однією сімєю з грудня 1999 р. до 23.11.2016 р. за виключенням ряду періодів стверджується фототаблицею з обряду хрещення наймолодшого сина ОСОБА_9, який народився 17.06.2013 р. На фотографіях відповідач ОСОБА_3 тримає на руках ОСОБА_8.

На факт проживання сторін однією сімєю у вказаний вище період непрямо вказують і письмові докази, досліджені у судовому засіданні, а саме, копії медичних карток та інших медичних документів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, класного журнала учня ІНФОРМАЦІЯ_8, в яких зазначені адреса проживання дітей - вул. Транспортна, 9 в м. Христинівці та батьки дітей: мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_3.

На факт проживання сторін як жінки та чоловіка однією сімєю з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р. вказувала у своєму вступному слові і позивач ОСОБА_1

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне встановити, що сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р.

Позивач також просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя її та відповідача ОСОБА_3 житловий будинок по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, а також рухоме майно.

Вказаний житловий будинок не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя з таких підстав.

30.04.2003 р. сторони купили в рівних частках цей житловий будинок, що стверджується копією договору купівлі - продажу будинку від 30.04.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 695.

18.10.2006 р. позивач ОСОБА_1 продала, а відповідач ОСОБА_3 купив 1/2 частину житлового будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, що стверджується копією договору купівлі - продажу будинку від 18.10.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3021.

На час укладення договору від 18.10.2006 р. сторони проживали окремо, позивач розпорядилась своєю часткою у житловому будинку та отримала від відповідача кошти за продану ? частину житлового будинку, що не заперечувала у своєму поясненні у судовому засіданні позивач ОСОБА_1, тому, враховуючи, що у відповідача на праві власності була інша ? частина житлового будинку, останній став одноособовим власником житлового будинку. У звязку з цим житловий будинок не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання позивача на те, що підписаний нею та відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р. є нікчемним в силу вимог закону, не підтверджується відповідними нормами законодавства.

В обгрунтування цього твердження позивач посилалась на ч. 1 ст. 224 ЦК України про те, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним, в свою чергу в силу вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України на вчинення цього правочину був необхідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки малолітній син сторін ОСОБА_6 мав право користування житловим будинком, а іншим житлом він забезпечений не був.

Суд вважає, що вказаний правочин не може вважатись нікчемним, оскільки не входить до переліку договорів, зазначеного в ст. 71 ЦК України. Крім того, укладення вказаного договору не вплинуло на право користування малолітнього сина сторін ОСОБА_6 житловим будинком, ? частина цього будинку була відчужена одним з батьків іншому і малолітній син сторін зберігав право користування житловим будинком після укладення договору.

Також позивач просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя її та відповідача ОСОБА_3 ряд обєктів рухомого майна, оскільки вони були придбані під час проживання сторін однією сімєю.

Суд вважає за необхідне визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін таке майно:

- диван, вартістю 1280 грн.;

- телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.;

- пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.;

- холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.;

- письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн.,

а всього на загальну суму 12140 грн.

Вказане майно було придбане сторонами під час проживання їх як жінки та чоловіка однією сімєю, що підтверджується відповідними письмовими доказами, зокрема, рахунком № 15 від 12.03.2011 р. - на придбання дивану, вартістю 1280 грн., телевізора кольорового «Електрон», вартістю 1440 грн., пральної машини «Донбас», вартістю 3500 грн.; товарним чеком від 05.11.2016 р. - на придбання письмового (компютерного) стола, вартістю 1360 грн.; свідоцтвом про приймання та продаж та гарантійною картою від 13.06.2013 р. - на придбання холодильника «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.

У той же час позивачем не були надані суду докази придбання сторонами під час проживання їх як жінки та чоловіка однією сімєю набору меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; набору меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3 500 грн.; пральної машини «БЕКО», вартістю 5 000 грн.

Тому суд вважає за необхідне відмовити у визнанні вказаного майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін.

Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки рухоме майно (диван, телевізор кольоровий «Електрон», пральна машина «Донбас», холодильник «АТЛАНТ», письмовий (компютерний) стіл) набуте сторонами під час проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, то воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину у майні,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме у такому майні: диван, вартістю 1280 грн.; телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.; холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.; письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн.

Позивач також просила визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити їй строк позовної давності для подачі позову.

У задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 72 СК України (яка входить до глави 8 СК України) позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як встановлено судом, сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою (що фактично прирівнюється до перебування у шлюбі), до 23.11.2016 р. З позовом до суду позивач ОСОБА_1 звернулась 29.01.2018 р. Тобто, нею не пропущений строк позовної давності, тому необхідності у поновленні цього строку немає.

Керуючись ст. ст. 60, 61 ч. 1, 63, 70 ч. 1, 72, 74 СК України, ст.ст. 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (20001, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), представник позивача ОСОБА_2 (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Гайдамацька, 3/1, офіс 312), до ОСОБА_3 (20001, Черкаська область, м. Христинівка, вул. Транспортна, 9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, з грудня 1999 року до 23 листопада 2016 року, за виключенням періодів з серпня 2006 року до травня 2007 року, з серпня 2008 року до жовтня 2008 року, з грудня 2011 року до червня 2012 року.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 таке майно:

- диван, вартістю 1280 грн.;

- телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.;

- пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.;

- холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.;

- письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн.,

а всього на загальну суму 12140 (дванадцять тисяч сто сорок) грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме у такому майні:

- диван, вартістю 1280 грн.;

- телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.;

- пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.;

- холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.;

- письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя М.Ф. Олійник