ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/3731/17

провадження № 22-ц/4809/413/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Карпенко О.Л.; Мурашко С.І.

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року у складі судді: Ковальової О.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2706/1007/64-370 від 3 жовтня 2007 року в розмірі 83 398,39 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 3 жовтня 2007 року між АКІБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2706/1007/64-370, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 685,00 доларів США для придбання автомобіля, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі зі сплатою 13,50% річних за користування кредитом.

15 жовтня 2007 року рішенням позачергових зборів акціонерів змінено найменування АКІБ «ТАС-Комерцбанк» на ВАТ «Сведбанк», у зв'язку з припиненням його діяльності.

30 квітня 2009 року змінено назву організаційно-правової форми ВАТ «Сведбанк» шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства в Публічне акціонерне товариство.

2 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №11, на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 2706/1007/64-370, укладеним 3 жовтня 2007 року з ОСОБА_1.

В порушення умов кредитного договору позичальник взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року (справа № 398/7166/14-ц) з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 406 864,76 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 157 277,24 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 93 410,69 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору (з моменту переуступки по 5 грудня 2013 року) - 39 692,87 грн., пеня за несвоєчасно виконані зобов'язання - 111 765,66 грн., 3 % річних від простроченої суми - 4 718,30 грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє права кредитора на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Станом на 19 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача за відсотками нарахованими з 6 грудня 2013 року по дату виготовлення розрахунку 19.10.2017 р. складає 83 398,39 грн.

Посилаючись на положення ЦК України, позивач просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача зазначену суму боргу.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт вилучення від боржника предмету застави для його подальшої реалізації породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку. Ухилення від вчинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Доказів вжиття позивачем подальших заходів для виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави матеріали справи не містять. А відтак не доведена сума заборгованості, яка нарахована після судового рішення, яким вирішено питання про стягнення заборгованості у вигляді звернення стягнення на предмет застави.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ТОВ «Вердикт-Фінанс» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року, яким звернуто стягнення на предмет застави, на даний час позивачем не виконано. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, у разі якщо на час розгляду справи заборгованість за ним не погашена. Висновок суду про те, що у справі відсутній доказ, який підтверджує право вимоги ТОВ «Вердикт-Фінанс» до відповідача є безпідставним. Дані обставини встановлені заочним рішенням суду та не підлягають доказуванню.

Відзив у встановлений судом строк не подано.

Апеляційне провадження відкрито 29 жовтня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також те, що дана справа не відноситься до числа тих, які визначені в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, вона переглядається за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

3 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2706/1007/64-370. За яким позичальник отримав кредит у розмірі 19 685,00 доларів США на строк з 3 жовтня 2007 року по 3 жовтня 2014 року, за умови сплати 13,5 % річних на придбання нового автомобіля (а.с.6-11).

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання, є застава автомобіля марки Ford Focus, кузов (шасі) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату процентів, потім - на погашення заборгованості за кредитом, у третю чергу на сплату пені (п. 5.1.3 договору).

У разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користуванням кредитом, позичальник зобов'язався сплачувати пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості (п. 8.1 договору).

2 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 11, за яким останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2706/1007/64-370 від 3 жовтня 2007 року.

Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Фінанс» зазначено, що у ОСОБА_1 станом на 19 жовтня 2017 року залишилася непогашена заборгованість у розмірі 83 398,39 грн., яка складається із нарахованих відсотків відповідно до вимог кредитного договору (а.с. 16-17).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неможливості задоволення позовних вимог, так як.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість.

ТОВ «Вердикт Фінанс», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України, пред'явивши в 2015 році позов до позичальника про звернення стягнення на заставне майно, визнав строк повного виконання зобов'язання таким, що настав (змінив строк виконання).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2706/1007/64-370 від 3 жовтня 2007 року звернуто стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на предмет застави: автомобіль: Тип ТЗ: легковий хетчбек; Марка: Ford; Модель: Focus; Номер кузова: НОМЕР_3; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого 2 жовтня 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем (в особі уповноваженого представника ТОВ «Вердикт Фінанс») (а.с.18-24).

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет застави судом не зазначено суму заборгованості за кредитним зобов'язанням в рахунок якої звернуто стягнення. Разом з тим, судове рішення не містить висновків того, що за рахунок заставного майна може бути стягнута лише частина кредитної заборгованості.

Більш того, пред'являючи даний позов ТОВ «Вердикт Фінанс» зазначено, що звернення стягнення за рішенням від 3 червня 2015 року відбулося в рахунок погашення кредитної заборгованість в розмірі 406 864,76 грн., з яких: 157 277,24 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 93 410,69 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 39 692,87 грн. - нараховані відсотки (з моменту переуступки по 05.12.2013 р.), 111 765,66 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання та 4 718,30 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Тобто, в даному випадку відбулося дострокове стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_1, яку фактично визначено в ціну заставного майна.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язань відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження №310/11534/13-ц.

Тобто, звертаючись до суду з вимогою про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором, кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання і після цієї дати у нього припиняється право нараховувати проценти за користування кредитом, він має право вимоги за ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Факт вилучення від боржника предмета застави для його подальшої реалізації породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку. Ухилення від вчинення вказаних дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (постанова ВСУ від 06.04.2016 р. у справі №6-2387цс15).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо вжиття ТОВ «Вердикт Фінанс» заходів для виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави та подальшої його реалізації. Як і відомостей щодо перешкод з боку відповідача передати майно за судовим рішенням. Інформація де наразі знаходиться транспортний засіб також відсутня. Позивачем не доведено належними доказами, що ним вчинялися дії для зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання. Тому, на відповідача не може бути покладена цивільно-правова відповідальність за невиконання судового рішення.

Кредитор, не довівши відсутності своєї вини у простроченні, безпідставно пред'явив позов до суду про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками.

Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред'явлення відповідних вимог, зокрема, щодо стягнення боргу в різний спосіб, не заперечується, однак, не звільняє останнього від обов'язку пред'явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині.

Посилання суду на відсутність в матеріалах справи договору факторингу, на підставі якого позивач має право вимоги по кредитному зобов'язанню відповідача, колегією суддів не приймаються до уваги. Оскільки, право вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» встановлено заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року та доказуванню не підлягає.

Разом з тим, вищезазначене не впливає на правильний судовий висновок щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за необґрунтованістю позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - залишити без задоволення, а заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 8 січня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: