Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/15449/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди, за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного ТУЮ у Житомирській області, Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2016 задоволено його адміністративний позов до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Житомирській області. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Житомирській області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві за виконавчим листом №2-а-728/09 від 24.09.2014, виданим Богунським районним судом м. Житомира. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №44898353 від 04.08.2016 року. Вважає, що Головне ТУЮ у Житомирській області є юридичною особою з вини якої йому завдано моральну шкоду в наслідок тривалих протиправних дій та бездіяльності, а саме, відповідач не вчиняв дій та покладених на нього обов'язків для виконання судового рішення та у протиправний спосіб повернув без виконання виконавчий документ. Такі дії вплинули на його психологічний, моральний стан, стан здоров'я, а також створили незручності для нормального життя. Враховуючи вищевикладене просив, стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн з усіх рахунків Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області, Головного ТУЮ у Житомирській області завдану з вини Головного ТУЮ у Житомирській області.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції у рішенні зазначив обставини, які жодним чином не стосуються підстав звернення до суду та предмета спору, та які жодним чином не можуть впливати для прийняття рішення. Судом не враховано, що внаслідок безпідставного повернення виконавчого листа його права були порушені, чим для нього було завдано моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні в відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження №44898353 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-728/09 від 24.09.2014 виданого Богунським районним судом м. Житомира щодо зобов'язання Житомирського обласного центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову допомогу до Дня Перемоги (до 5 травня) за 2008 рік як інваліду війни 3 групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області Шевчук Г.І. від 04.08.2016 вищезазначений виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2016 визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області, щодо повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №2-а-728/09 від 24.09.2014, виданим Богунським районним судом м. Житомира; скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №44898353 від 04.08.2016 року.

Позивач вважає, що діями державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області завдано йому моральну шкоду в сумі 10 000 грн, вказана сума обумовлена глибиною душевних страждань, погіршенням психологічного стану.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не аргументовано чим саме завдано йому моральну шкоду, оскільки невиплата коштів боржником не свідчить про неправомірність дій державного виконавця винесенням постанови про повернення виконавчого документа.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не вважає за можливе.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Також відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Положеннями ст. 7 БК України серед принципів бюджетної системи України визначений принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями (п.8).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Проте, виходячи з положень ст. 22 БК України Казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Одним із основних завдань Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (п.3).

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, а також здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.4).

Згідно п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженогоНаказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 N 1280, Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Державної казначейської служби України, які відповідно до п. 18 є окремими юридичними особами публічного права і також мають повноваження безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду( п.4).

Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Так, згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому відповідачами вказав Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, Головне управління державної казначейської служби України в Житомирській області.

Протиправність дій державного виконавця встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2016, яка набрала законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає.

Виходячи з норм процесуального права відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов'язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову.

В ході розгляду справи судом першої інстанції клопотань та/або заяв щодо заміни відповідачів у даній справі, залучення співвідповідачів позивачем не заявлялося, а відповідно судом і не вирішувалося.

Відповідно до норм матеріального права обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу (ст.1174 ЦК України) та не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування (ст.1173 ЦК України), незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Враховуючи, що казначейське обслуговування бюджетних коштів забезпечує Державна казначейська служба України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади і має повноваження безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду, то саме цей орган має бути залучений до участі у справі.

Стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою щодо відшкодування шкоди, тому обов'язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, має бути Державна казначейська служба України.

З огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, яка не є стороною у справі.

Тобто, позов пред'явлено до співвідповідача - Головне управління державної казначейської служби України в Житомирській області, яке не займається виконанням рішень про стягнення коштів з державного бюджету.

А тому, пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 14 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді