Дата документу 19.12.2018 Справа № 554/5876/17
Справа №554/5876/17
Провадження №2/554/2960/2017
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

19 грудня 2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі Гребенюк С.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Голова Правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_3 про визнання наказу незаконним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 28.07.2017 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про визнання наказу незаконним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В якому проохав: визнати незаконним і скасувати наказ Виробничого підрозділу «Полтавське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №36/0с від 30.06.2017, щодо звільнення ОСОБА_2, у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників; поновити його, ОСОБА_2, з 30.06.2017 на посаді юрисконсульта І категорії ПАТ «Українська залізниця»; стягнути заробітну плата за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2017 по час розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 397 грн. 98 коп. з коригуванням середннього заробітку на коефіціент підвищення заробітної плати. В обгрунтування позову зазначив, що наказом № 42/ос від 20.10.2014 його, ОСОБА_2, було прийнято на посаду юрисконсульта І категорії Відокремленого підрозділу «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління» ДП «Південна залізниця». Наказом Виробничого підрозділу «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 36/ос від 30.06.2017 було звільнено у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 ЗУ «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Про наступне вивільнення у звязку з скороченням з 01.07.2017 посади юрисконсульта ВП «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління», він, ОСОБА_2 був попереджений 26.04.2017, але при попередженні не було дотримано вимог ст.49 2 КЗпП України в частині запропонування всіх наявних вакансій, які є у відповідача. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України. Зазначений висновок узгоджується також із нормою ч. 3 ст. 36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Враховуючи вище викладене і той факт, що «Полтавське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» є структурним підрозділом регіональної філії «Південна залізниці», яка в своє чергу є філією ПАТ «Укрзалізниця» при звільненні позивача у відповідності до частин 1 3 ст. 492 КЗпП України з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган ПАТ «Українська залізниця» повинен був запропонувати позивачу іншу роботу (вакантні посади), які є у юридичної особи -ПАТ «Українська залізниця». Отже при звільненні мало місце порушення відповідачем процедури звільнення, яка регламентується нормами частини 3 ст. 49-2 КЗпП України та ст.43 КЗпП України, що є неправомірним, тому він і звертається до суду з даним позовом.

31.07.2017 ухвалою судді Шевської О.І. відкрито провадження у справі (а.с.9).

21.11.2018 згідно розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, в звязку з закінченням 06.11.2018 терміну повноважень у судді Шевської О.І. цивільну справу №554/5876/2017 передано судді Блажко І.О.

21.11.2018 ухвалою судді Блажко І.О. прийнято до провадження справу. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Голову правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 (а.с.122).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.130)

Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця», за дорученням ОСОБА_1 проти позову заперечував, прохав відмовити в повному обсязі, надавши суду письмові пояснення. В яких зазначили, що профспілкові органи є самостійними юридичними особами і самостійно приймають рішення. Рішення профспілкових органів, в тому числі і з питань пов'язаних зі звільненням працівників, є законними і правомірними доки інше не буде встановлено судами. ПАТ "Українська залізниця" не має прав і повноважень на представництво інтересів профспілок і не несе відповідальності за рішення профспілкових органів і організацій. В той же час, відповідно до Кодексу законів про працю України, законодавства України з питань діяльності профспілок, ПАТ "Українська залізниця" отримує згоду профспілок у випадках звільнення працівників, і така згода була отримана щодо позивача. Профспілка, що надала згоду на звільнення позивача, не вказана ним у позові як відповідач, що є доказом законності рішення профспілки і дотримання процедури звільнення позивача. Враховуючи, що рішення профспілки про надання згоди на звільнення позивача є законним, то і всі дії ПАТ "Українська залізниця" по звільненню позивача є правомірними і законними. Позивач в позові стверджує про порушення закону з боку підприємства тим, що йому було запропоновано лише одну посаду без зазначення істотних умов праці, режиму роботи, без визначення правил внутрішнього трудового розпорядку, робочого місця і іншого. Такі твердження позивача повністю спростовуються ст. 29 КЗпП України згідно якої, вищевказаний обовязок підприємства перед працівником щодо розяснення прав і обовязків, умов праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначення працівникові робочого місця, проведення інструктажів і іншого проводиться до початку роботи за укладеним договором. У випадку з позивачем, трудовий договір укладено не було з причин його відмови, тому неправомірних дій до позивача та порушення його трудових прав не було, а обовязок підприємства вказаний в ст.29 КЗпП України не настав в звязку з відсутністю трудових правовідносин. Позивач в позові вказує про порушення підприємством ст.49-2 КЗпП України в частині того, що йому не запропонували всі вакансії на підприємстві. Дані твердження позивача повністю спростовуються нормою ст. 49-2 КЗпП України згідно якої, пропонування працівникові іншої роботи на підприємстві проводиться тільки лише за умови змін в організації виробництва і праці. В даному випадку, на підприємстві змін в організації виробництва і праці не було, відбулося структурне перетворення внаслідок якого, відбулася зміна підпорядкування керівництву залізниці та утворився новий виробничий підрозділ який веде таку саму господарську діяльність як і підрозділ який ввійшов до його складу і відповідно всі фахівці і робітники робочих професій підрозділу, виконують таку саму роботу яку виконували раніше крім тих, хто відмовився від переведення. Юрисконсульт виробничого підрозділу Полтавське БМЕУ ПАТ "Українська залізниця", відповідно до своїх посадових обов'язків, повинен перевіряти проекти наказів і інших документів, пов'язаних зі звільненням працівників та засвідчувати своїм підписом відповідність цих документів законодавству України. Позивач був ознайомлений з оскаржуваним наказом 30.06.2017 і відповідно 30.06.2017 позивач дізнався, що цей наказ узгоджено з профспілковою організацією та є постанова профкому № 16 від 29 червня 2017 року. В цьому ж наказі вказано, що позивач відмовився перейти на іншу роботу. Не зазначено доказом чого має бути посвідчення на імя ОСОБА_2, що він є інвалідом 2 групи. Також немає жодних фактичних даних про те чи не є захворювання ОСОБА_2 таким, що позбавляє його права роботи на підприємствах залізничного транспорту та аналогічних підприємствах з підвищеною небезпекою крім посади юрисконсульта. Свідоцтво на імя ОСОБА_2 що він пройшов у 2002 році підвищення кваліфікації, немає обґрунтування того, доказом чого воно може бути. Враховуючи вищевказані обставини і обгрунтовані доводи викладені залізницею по суті позову ПАТ «Укрзалізниця» прохали відмовити у задоволенні позову повінстю.

Третя особа Голова Правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 наказом № 42/ос від 20.10.2014 було прийнято на посаду юрисконсульта І категорії Відокремленого підрозділу «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління» ДП «Південна залізниця», що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І №6429623 на ім'я ОСОБА_2 (а.с.20).

30.06.2017 наказом 36/ос ОСОБА_2 звільнено у звязку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією : трудової книжки серії БТ-І №6429623 на ім'я ОСОБА_2; наказу (розпорядження) 336/ос від 30 червня 2017 року (а.с.20 зворот, 7).

Як слідує із копії наказу ОСОБА_2 звільнено на підставі реорганізації підрозділу, відмови перейти на іншу роботу. Згода профкому, протокол №16 від 29 червня 2017 року. З виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. З наказом ОСОБА_4 ознайомлений під особистий підпис 30 червня 2017 року (а.с.7).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 ЗУ «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Про наступне вивільнення у звязку з скороченням з 01.07.2017 посади юрисконсульта Виробничого підрозділу «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління», позивач був попереджений 26.04.2017, але при попередженні не було дотримано вимог ст. 49 2 КЗпП України в частині запропонування всіх наявних вакансій, які є у відповідача.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України.

Зазначений висновок узгоджується також із нормою ч. 3 ст. 36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Враховуючи вище викладене і той факт, що «Полтавське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» є структурним підрозділом регіональної філії «Південна залізниці», яка в своє чергу є філією ПАТ «Укрзалізниця» при звільненні позивача у відповідності до частин 1 3 ст. 492 КЗпП України з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган ПАТ «Українська залізниця» повинен був запропонувати позивачу іншу роботу (вакантні посади) які є у юридичної особи -ПАТ «Українська залізниця».

Згідно ч. ч. 1.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем ПАТ «Українська залізниця» не надано належних та допустимих доказів які б засвідчували про надання вакантних посад у юридичній особі.

Вдповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Подання власником, щодо розірвання трудового договору в термін, який визначено вище зазначеною нормою здійснено не було. Також, суду не надано доказів які б засвідчували про запрошення на розгляд подання про звільнення у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідача.

Обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником розглядається виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є працівник у п'ятнадцятиденний строк.

Таким чином, при звільненні мало місце порушення процедури звільнення, яка регламентується нормами частини 3 ст.49-2 КЗпП України та ст. 43 КЗпП України, що є неправомірним.

В звязку з вищевикладеним, приходжу до висновку визнати незаконним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Полтавське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №36/ос від 30.06.2017, щодо звільнення ОСОБА_2, у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату працівників та поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта І категорії ПАТ «Укрзалізниця» з 30 червня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно довідки Виробничого підрозділу «Полтавське будівельно монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 42 від 30.06.2017 про заробітну плату, заробітна плата позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, становила: за травень 2017 року 7180,32 грн.; за червень 9137, 00 грн., а всього, становила - 16317, 32 грн. (а.с.6)

Отже, середньомісячна заробітна плата позивача становить 8158, 66 грн. (16317,32 грн. : 2).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, становить 407 грн. 93 коп. (8158, 66 грн. : 20 днів).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Кількість робочих днів у 2017 році за період з 30.06.2017 по 31.12. 2017 становить: червень 1; липень 21; серпень 22; вересень 21; жовтень 21; листопад 22; грудень 20.

Кількість робочих днів у 2018 році: січень -21; лютий 20; березень 21;квітень 20; травень 20; червень 20; липень 22; серпень 22; вересень 20; жовтень 22; листопад 22; грудень по 19 грудня(включно) 13 робочих дня.

Загалом за період з 30.06.2017 по 19.12. 2018, становить: 1+ 21 + 22 + 21 + 21 + 22 +20 + 21 + 20 + 21+ 20 + 20 + 20 + 22 + 22 + 20 + 22 + 22 + 13 робочих дня = 371 робочих днів. 371 робочий день х 407, 93 ( середньоденна заробітна плата)= 151 342, 03 грн.

За таких обставин з відповідача ПАТ «Українська залізниця» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період 30.06.2017 по 19.12.2018 в розмірі (371 робочих днів.х407 грн. 93 коп) 151 342 грн. 03 коп.

Пунктом 10. Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Згідно до ч.ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За позивачем зберігається середній заробіток, але ним не надано доказів про підвищення його посадового окладу.

Тому суд приходить до висновку про відмову позовних вимог в частині коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення заробітної плати.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Також стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 8810 грн., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 350, 354 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу незаконним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Полтавське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» №36/ос від 30 червня 2017 року, щодо звільнення ОСОБА_2, у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату працівників.

Поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта І категорії публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» з 30 червня 2017 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 151 342 (сто п»ятдесят одна тисяча триста сорок дві) грн. 03 (три) коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та у межах суми стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 8 158 (вісім тисяч сто п»ятдесят вісім) грн. 66 (шістдесят шість) грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн.

Складання поновного тексту відкладено на 10 (десять) днів 28 грудня 2018 року.

Позивач громадянин України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження 03680, м.Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815.

Третя особа Голова Правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_3, місцезнаходження 03680, м.Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Суддя І.О.Блажко