Справа № 211/4104/16-ц
Провадження № 2/211/291/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретарів судового засідання - Гулько А.С., Світанько С.Г.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: Виконком Криворізької міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування обов'язкової частини спадщини та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Любов Михайлівна, Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації», Виконком Криворізької міської ради, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кузнецова Олена Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім'ю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна та визнання договору дарування недійсним,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування обов'язкової частини спадщини, який в ході розгляду справи уточнив. В обґрунтування уточненого позову в редакції від 27 липня 2017 р. (том 1 а.с. 214-215) зазначив, що з 03 жовтня 1984 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8. За життя дружині на підставі договору дарування від 24 жовтня 1995 р. належало домоволодіння АДРЕСА_2, та земельна ділянка для обслуговування вказаного домоволодіння площею 0,1935 га. При зверненні його до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме на обов'язкову її частку, постановою від 30 серпня 2016 року йому було відмовлено у зв'язку з наявністю спору між спадкоємцями. Так, за життя, заповітом від 30 жовтня 2000 р. ОСОБА_9 заповідала належне їй майно рідному сину ОСОБА_3 Однак на день смерті дружини він, позивач, був непрацездатною людиною, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Вважає, що в зв'язку з наявністю заповіту йому належить ? частка домоволодіння та земельної ділянки, як обов'язкова частка у спадщині, оскільки він з 1998 р. зареєстрований за вказаною адресою та проживає в будинку до теперішнього часу. Відповідач ОСОБА_5 не брала участі в придбанні будинку, шлюб з ОСОБА_3 зареєструвала після придбання ним будинку, ніколи в ньому не була зареєстрована, не пред'являла за життя ОСОБА_9 претензій, хоча знала про належність померлій вказаного будинку, тому просить визнати за ним право власності на ? частину: житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2, та земельної ділянки загальною площею 0,1935 га, в порядку спадкування обов'язкової частини спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 Судові витрати покласти на відповідачів.

Третя особа ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про встановлення факту проживання однією сім'ю як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна та визнання договору дарування недійсним, який в ході розгляду справи уточнила (Т.1 а.с.149-157). В обґрунтування уточненого позову в редакції від 01 березня 2017 року зазначила, що з 03 травня 1993 року по 23 червня 1995 р. проживала однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується як актом з місця проживання, так я показами свідків. Починаючи з 03 травня 1993 р. вони з ОСОБА_3 були пов'язані не лише спільним побутом та бюджетом, але й мали взаємні права та обов'язки один до одного: будували сімейні відносини між собою на паритетних засадах, дбали про матеріальне забезпечення родини. 20.08.1993 р. вона почала працювати секретарем-референтом в Криворізькій філії Ризької фірми «ДАН», відповідач вже працював там. Під час спільного сімейного життя ними за спільні кошти внаслідок їх спільної праці 02.11.1994 р. було придбано будинок АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1994 р. За усною домовленістю цей будинок був оформлений на ім'я відповідача однак за умови, що будинок є їх спільною сумісною власністю і розпоряджатися ним вони будуть у майбутньому за взаємною згодою. 23.06.1995 р. вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, від якого мають двох дітей. 24.10.1995 р. ОСОБА_3 таємно та без її згоди відчужив належний їм будинок, уклавши договір дарування зі своєю матір'ю, ОСОБА_9, хоча остання знала, що даний будинок був придбаний ними з ОСОБА_3 в період їх спільного проживання та за їх спільні кошти. Про факт відчуження будинку вона дізналася після смерті ОСОБА_9 з її заповіту. Просить встановити факт проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 03 травня 1993 р. по 23 червня 1995 р.; визнати будинок АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3; визнати, що частки її та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності - будинку АДРЕСА_2 загальною площею 92,1 кв.м. та житловою площею 40,9 кв.м. кожного окремо, становлять як ? частка; визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,1935 гектарів за вказаною адресою, іншу ? частину земельної ділянки залишити у власності ОСОБА_3; визнати договір дарування будинку, укладений 24.10.1995 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладений 24 жовтня 1995 р. частково недійсним в частині обдарування ОСОБА_9 ? частини будинку АДРЕСА_2, визнати заповіт ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 недійсним в частині розпорядження ? частиною земельної ділянки та ? частини будинку за вказаною адресою, судові витрати стягнути з відповідачів.

Ухвалою суду від 15 вересня 2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року за заявою представника позивача витребувано з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» архівну довідку про належність житлового будинку АДРЕСА_2 з зазначенням її власника та копію технічного паспорту з експлікацією приміщень, характеристикою житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 27 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без руху.

Ухвалою суду від 01 березня 2017 року прийнято до спільного провадження цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Любов Михайлівна, Комунальний заклад «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», Виконком Криворізької міської ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кузнєцова Олена Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна та визнання договору дарування недійсним в редакції уточненого позову від 01.02.2017 року з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування обов'язкової частини спадщини, залучивши відповідно ОСОБА_5 по вказаній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі. Відстрочено ОСОБА_5 сплату в повному обсязі судового збору за вказаним позовом, а саме в розмірі 1720 гривень до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою суду від 05 квітня 2017 року за заявою представника відповідача- позивача ОСОБА_6 зобов'язано КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР» надати їй право ознайомлення з матеріалами інвентарної справи щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2, з правом виготовлення копій обраних на власний розсуд. Витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріально контори, належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, посвідчений Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою від 02.11.1994 року по р. № І-4925 та записано в реєстрову книгу № 4, стор. 281, запис № 723 в Криворізькому Інветарбюро. Витребувано з Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію договору дарування, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. 24.10.1995 року та зареєстровано в реєстрі за № 1-5971.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2017 року зобов'язано КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР» надати представнику третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 право ознайомлення з матеріалами інвентарної справи щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2, з правом виготовлення копій, обраних на власний розсуд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_5 з'явилась в їхній сім'ї лише після смерті ОСОБА_30, батька ОСОБА_3. ОСОБА_3 із ОСОБА_5 не допомагали будувати будинок в с.Незалежне, грошей ОСОБА_5 на придбання будинку також не давала. На запитання суду пояснив, що ОСОБА_3 жив по АДРЕСА_1, де він ніколи не був. Чув розмову десь в 1993 році, що ОСОБА_3 зустрічався із якоюсь дівчиною, однак чи то була ОСОБА_5 не знає. Вимоги свого позову підтримав та наполягав на його задоволенні. В задоволенні позову ОСОБА_5 просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні наполягала на задоволенні первісного позову з підстав, що вказані в уточненому позові. В задоволенні позову ОСОБА_5 просила відмовити за недоведеністю, невірно обраним способом захисту та через пропуск строків давності для звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, 21.11.2018 р. через канцелярію суду від нього надійшла заява про визнання позову відповідно до змісту якої, він дійсно з 03.05.1993 року проживав разом із ОСОБА_5 однією сім'єю, вели спільний побут і бюджет, будували сімейні відносини, тобто жили як чоловік та дружина. Майже через 1,5 року, 02.11.1994 року ними за спільні кошти був придбаний спірний будинок АДРЕСА_2. Пізніше без дозволу та відома дружини він подарував вищевказаний спільний будинок своїй матері - ОСОБА_9 Визнає, що порушив права ОСОБА_5, подарувавши без її дозволу вказаний вище будинок, половина якого належить їй на праві спільної сумісної власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 Позов третьої особи ОСОБА_5 визнала, оскільки ОСОБА_3 подана заява про визнання позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась.

Представника відповідача та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та просила задовольнити в повному обсязі вимоги ОСОБА_5 з підстав, що викладені в уточненому позові в редакції від 01 березня 2017 року. Щодо застосування строків позовної давності, заявленої представником позивача ОСОБА_2 зауважила, що її довіритель дізналась про своє порушене право після смерті ОСОБА_9, до цього часу вважала будинок спільною власністю подружжя та не здогадувалась про існування договору дарування, тому строки не пропущені. Також на виконання ухвали суду від 01.03.2017 року надала квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1720,00 грн.

Представник третьої особи - виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області Шишко Н.С. в судове засідання не з'явилась, до суду надані письмові пояснення відповідно до яких просять провести розгляд справи без участі представника Виконком Криворізької міської ради Дніпропетровської області та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник треьої особи за позовом третьої особи - Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації» звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника.

Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кузнецова Олена Сергіївна, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з'явилась, письмових пояснень не надала.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що знає ОСОБА_3, жили в одному будинку по АДРЕСА_1. Сім'я ОСОБА_3 працювала в м.Кривий Ріг, де саме вона не знає. Знає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5, перебуваючи в шлюбі, купили будинок в АДРЕСА_2 і самі там проживали.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 з 1970 року, вони були сусідами. Приблизно в 1993 році ОСОБА_3 почав жити із ОСОБА_5 як одна сім'я. Через деякий час в 1994 році ОСОБА_3 повідомив, що разом із ОСОБА_5 придбав будинок. В тому домі жила мама ОСОБА_3. За які та чиї гроші придбавався будинок вона не знає.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що знає ОСОБА_3 з 1968 року. Приблизно з 1993 року ОСОБА_3 з ОСОБА_5 проживали в цивільному шлюбі. В с.Незалежне ОСОБА_3 із ОСОБА_5 придбали будинок. Всі вважали, що той будинок належить ОСОБА_9, а ОСОБА_3 лише туди навідувався. ОСОБА_3 із ОСОБА_5 залишились проживати по АДРЕСА_1, а ОСОБА_9 із ОСОБА_1 переїхали до того будинку. Вона не знала, що ОСОБА_3 подарував будинок матері.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що коли вони приїхали в гості до т.ОСОБА_9 із д.ОСОБА_1, вони сказали, що ОСОБА_3 із ОСОБА_5 зробили подарунок у вигляді будинку в с.Незалежне. ОСОБА_3 із ОСОБА_5 часто приїздили до того будинку спочатку самі, а вже потім із дітьми.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що до 1996 року в будинку в с.Незалежне жила сім'я, яка продала той будинок ОСОБА_3. Бачила як в цьому будинку робили ремонт ОСОБА_1 із ОСОБА_9, матеріали і гроші давав ОСОБА_3, він же присилав людей, щоб вони робили ремонт. Перший раз побачила ОСОБА_5, коли вона приїхала до будинку із маленькою донькою. ОСОБА_5 з ОСОБА_3 самі цьому будинку не проживали. Знає, що восени 1996 року в будинок заселились ОСОБА_1 і ОСОБА_9, вони привезли залізний гараж, будували кухню та сарай.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 з 1970 року, вони сиділи у школі за однією партою, жили в одному під'їзді по АДРЕСА_1. В 90-х роках ОСОБА_3 почав жити із ОСОБА_5, однак з якого часу не пам'ятає. До того вона не бачила, однак від сусідів чула, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 зустрічались. Пам'ятає, що ОСОБА_3 мав намір купити будинок, однак чи купив не знає. Також не знає, чи придбавали ОСОБА_3 з ОСОБА_5 разом будь що.

Вислухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 з 03 жовтня 1984 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7 - копія свідоцтва про укладення шлюбу).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (Т.1, а.с.6).

Заповітом від 30 жовтня 2000 року ОСОБА_9 заповіла на випадок своєї смерті належний їй жилий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на якій розташовані будівлі - ОСОБА_3 та надала право на проживання в цьому будинку до смерті ОСОБА_1 (Т.1, а.с.8 - копія заповіту).

За життя ОСОБА_9 належав житловий будинок розташований в АДРЕСА_2, що вбачається з довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 151047 від 10.11.2016 р. Так, згідно вказаної довідки, відповідно до даних архівної справи, станом на 31.12.2012 р. житловий будинок розташований в АДРЕСА_2, зареєстрований на праві приватної власності в реєстровій книзі 4-281-723 на ім'я ОСОБА_9, на підставі договору дарування, посвідченого 24.10.1995 р. Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5971 (Т.1, а.с.53).

Зазначений договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_9 жилий будинок з/бет житловою площею 40,9 кв.м. під літ-А, І замощення, № 1-3 забори по АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці пл. 1500 кв.м. Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2 листопада 1994 р. 3-ю криворізькою держнотконторою по р.№ І-4925 та записано в реєстр. Книгу № 4 стор. 281, запис № 723 в Криворізькому Інвентарбюро (Т.1, а.с.56 - копія договору дарування).

Також, 01 березня 1996 р. ОСОБА_9 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 на підставі рішення виконкому Радушанської селищної Ради народних депутатів від 20 жовтня 1995 р. № 68/1, площею 0,1935 гектарів, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1, а.с. 134 - копія Державного акту).

Після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 (заява №25 від 25.03.2016 р.) та ОСОБА_1 (заява №36 від 20.05.2016 р.) (Т.1, а.с.20 - копія заяви ОСОБА_3, а.с.29 - копія заяви ОСОБА_1.).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Андрух І.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на майно померлої і як наслідок суперечки між спадкоємцями (Т.1, а.с.3, 36 - копія постанови).

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Вказане підтверджується також роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Як роз'яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини… Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Враховуючи те, що нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та через суперечку між спадкоємцями, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту належним.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_9 перебував із нею в зареєстрованому шлюбі, був непрацездатним, оскільки досяг встановленого законом пенсійного віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №9-138268 від 11.04.1988 р. (Т.1, а.с. 70 - копія посвідчення).

В силу ст.1241 ЦК України ОСОБА_1, незалежно від змісту заповіту від 30.10.2000 р., має спадкувати половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тобто ОСОБА_1 має право спадкувати ? частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_9, та яке складається з житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарчих споруд і будівель загальною площею 0,1935 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_2, виготовлений станом на 17.11.2016 р., до його складу входять такі побудови: житловий будинок «А-1» житловою площею 40,9 м2, допоміжною площею 50 м2, загальною площею 90,9 м2; два підвали І, II, літня кухня - «Б» площею основи - 32,2 м2; сараї «В» площею основи - 7 м2 та «Ж», який було в 1999 році самочинно збудовано, площею основи - 10,9 м2, гараж «Г» площею основи - 24 м2, вбиральня «З» - площею основи - 1,5 м2; огорожа - № 1; огорожа - № 2; замощення - І (Т.1 а.с. 61-66 - копія технічного паспорту станом на 17.11.2016 р.). Враховуючи, що сарай літ.Ж є самочинно збудованим, суд позбавлений можливості визнати за позивачем його право власності за законом на самочинно збудоване майно, що входить до складу домоволодіння відповідно до технічного паспорту.

Щодо позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'ю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна та визнання договору дарування недійсним суд відмовляє в його задоволенні виходячи з такого.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_5 23.06.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 23.06.1995 р., актовий запис №279. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 (Т.1 а.с.126 - копія свідоцтва про укладення шлюбу).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають двох дітей: ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.с. 127, 128 - копії свідоцтв про народження).

Спірний будинок АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м.Радушанської сільради, був придбаний ОСОБА_3 02 листопада 1994 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 2 листопада 1994 року 3-ю криворізькою держнотконторою по р.№І-4925 та записано в реєстр.книгу №4, стор.281, запис №723 в Криворізькому інвентарбюро. Тобто на час придбання будинку діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який втратив чинність з 01.01.2004 р. Нормами останнього не передбачалось встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки, також виникнення права спільної сумісної власності на майно

Керуючись ст. 58 Конституції України та п. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, п. 4 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує при визначенні правового статусу спірного майна положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Закону «Про власність», які діяли на час набуття у власність спірного майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який діяв на час набуття спірної квартири, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Аналогічний підхід рекомендовано застосовувати судам Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), де у п. 12 зазначено, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими спільною сумісною власністю є: майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачене інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст. 18, п.2 ст. 17 Закону «Про власність»). Правила статей 22,28,29 КпШС в цих випадках не застосовуються.

Ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 р. визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст.ст.17,18 Закону України «Про власність») тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку з цим судом під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, необхідно встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбано сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення ст. 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах № 6-1026цс15 від 23 вересня 2015 року,№ 6-66цс13 від 18.09.2013 р.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, на підтвердження факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та придбання спірного домоволодіння до укладення шлюбу внаслідок спільної праці, ОСОБА_5 до суду надані такі докази: акт №1 від 17.11.2016 р. за підписом ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_15, ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсно проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 03.05.1993 р. і по 27.10.2000 р. у квартирі АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.172-173); копію трудової книжки ОСОБА_3 (Т.1, а.с.179-186); копію трудової книжки ОСОБА_5 (Т.1, а.с.187); заяву про виклик та допит свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_27, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_29

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_3, в період з 10.06.1992 р. по 31.03.1994 р. він працював в криворізькому універмазі Рижський ПКФ «Дудкин А.Н.» юристом, а з 01.04.1994 р. по 07.08.2015 р. - директором в ТОВ «Гильдия» .

Відповідно до поданої копії трудової книжки ОСОБА_5, остання з 20.08.1993 р. по 05.06.1997 р. працювала секретарем-референтом в Криворізькій філії Рижської фірми «ДАН», яка за свідченнями представника ОСОБА_6 є одним підприємством. Інших доказів на підтвердження того, що Криворізька філія Рижської фірми «ДАН» та криворізький універмаг Рижський ПКФ «Дудкин А.Н.» є один і тим же підприємством до суду не надано, як і не надано відомостей щодо отриманих ОСОБА_5 в спірний період доходів та їх розмір.

З приводу наданого акту від 17.11.2016 р., суд вказаний акт №1 від 17.11.2016 р. не приймає до уваги, оскільки він за формою не відповідає вимогам, що висуваються до офіційних документів, крім того, даний акт не посвідчений підписом уповноваженої особи, в акті посвідчується факт спільного проживання без реєстрації шлюбу з 03.05.1993 р. по 27.10.2000 р., при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі з 1995 року. Таким чином, відмості, що містяться в акті не відповідають дійсності і тому не приймаються судом до уваги.

Щодо отриманих беспосередньо судом показань свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_20 та ОСОБА_19, суд, піддаючи їх аналізу, зазначає таке.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15, подружжя ОСОБА_3 перебуваючи в шлюбі, купили будинок в АДРЕСА_2 і самі там проживали, що не відповідає дійсності та спростовується показаннями як інших свідків так і матеріалами справи, в т.ч. і копією паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_5, яка була прописана за адресою: АДРЕСА_1 з 07.07.1995 р. та даних щодо її реєстрації в спірному будинку немає (Т.1 а.с.177).

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_19 в судовому засіданні хоч і пояснювали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом, однак за які та чиї гроші придбавався будинок вона не знає.

Свідки ОСОБА_17 пояснила, що всі вважали, що спірний будинок належить ОСОБА_9, а ОСОБА_3 лише туди навідувався. Вона не знала, що ОСОБА_3 подарував будинок матері.

Свідок ОСОБА_20 пояснювала, що будинок придбав ОСОБА_3, він же і допомагав ОСОБА_9 з ОСОБА_1 матеріалами, грошима, присилав людей, щоб вони робили ремонт. Перший раз побачила ОСОБА_5, коли вона приїхала до будинку із маленькою донькою.

Свідок ОСОБА_21 суду також пояснювала, що в 90-х роках ОСОБА_3 почав жити із ОСОБА_5, однак з якого часу не пам'ятає. Пам'ятає, що ОСОБА_3 мав намір купити будинок, однак чи купив не знає. Також не знає, чи придбавали ОСОБА_3 з ОСОБА_5 разом будь що. При цьому суд звертає увагу на те, що в т.ч. і ОСОБА_21 підписала акт №1 від 17.11.2016 р., яким посвідчувався факт проживання однією сім'єю з 03.05.1993 р.

Таким чином, всі отримані показання як кожен окремо так і в сукупності не підтверджують факту придбання спірного домоволодіння за кошти від спільної спраці в період спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 03.05.1993 р. по 23.06.1995 р. Всі вони є побічними без прив'язки до конкретного часу, з якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю. Жоден зі свідків не надав показань щодо доходів ОСОБА_5 та джерела їх походження, а також щодо того, що саме за спільні кошти та внаслідок спільної праці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 02.11.1994 року було придбано житловий будинок АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, суд відмовляє ОСОБА_5 в задоволенні її позовних вимог про встановлення факту проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 03 травня 1993 р. по 23 червня 1995 р. та про визнання будинку АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3

З огляду на відмову у визнанні будинку АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, суд відмовляє в задоволенні і інших вимог, що заявлені позивачем ОСОБА_5

З приводу поданої 21.11.2018 р. ОСОБА_3 заяви про визнання позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд при постановленні рішення не приймає до уваги заяву відповідача ОСОБА_3 про визнання позову від 21.11.2018 р., хоча це є правом сторони згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, у зв'язку із невизнанням позову іншим відповідачем ОСОБА_1 та сукупністю інших доказів, досліджених та проаналізованих судом, які дають підставу дійти висновку про відмову в задоволенні вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 в повному обсязі.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, поданої представником відповідача за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Враховуючи, що суд відмовляє ОСОБА_5 по суті заявлених вимог, строки позовної давності не застосовуються.

Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В зв'язку із задоволенням позову ОСОБА_1, судові витрати, понесені останнім в розмірі 1506,10 грн., підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів.

При цьому, суд приймає суму судового збору в розмірі 1506,10 грн., сплачену позивачем ОСОБА_1 за пред'явлені позовні вимоги, як таку, що сплачена в повному обсязі з врахуванням вартості майна, визначеної відповідно до експертного звіту про грошову оцінку від 24.11. 2016 року (Т.1, а.с. 93-125).

Судовий збір в розмірі 1720,00 грн, сплачений третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_5, у зв'язку із відмовою в позові, покладається на останню.

На підставі ст.ст. 321, 1216, 1218, 1241 ЦК України, ст.41 Конституції України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2) право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_2, яке складається з житлового будинку «А-1» житловою площею 40,9 м2, допоміжною площею 50 м2, загальною площею 90,9 м2; площею 2-х підвалів І, II - 80,5 м2, площею основи 131,0 м2, а також господарчих споруд: літньої кухні - «Б» площею основи - 32,2 м2; сараю «В» площею основи - 7 м2; гаражу «Г» площею основи -24 м2; вбиральні «З» - площею основи - 1,5 м2; огорожі - № 1; огорожі - № 2; замощення - І, у порядку спадкування обов'язкової частини спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарчих споруд і будівель загальною площею 0,1935 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення виконкому Радушанської селищної ради народних депутатів від 20 жовтня 1995 року № 68/1 та Державного акту серії НОМЕР_5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3368 у порядку спадкування обов'язкової частини спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1506 (одна тисяча п'ятсот шість) грн. 20 коп. по 753 (сімсот п'ятдесят три) грн. 10 коп. з кожного.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26.12.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко