Справа № 462/720/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/532/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
Провадження № 22-ц/811/2101/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 рокута на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 рокупозов задоволено.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білу Ірину Володимирівну включити в загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві Банк «Київська Русь» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів, фізичну особу - ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 рокустягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни на користь ОСОБА_3 640 грн. сплаченого судового збору.

Вищезгадані рішення оскаржила Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

В апеляційній скарзі на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження факту внесення грошових коштів 19 березня 2015 року на рахунок до банку. Статус вкладника Позивача спростовується випискою по рахунку зазначеної особи, згідно якої вбачається, що грошові кошти залучені Банком від Юридичної особи та надійшли па рахунок Позивача після 00:00 год. 20 березня 2015 року.

На думку скаржника, в розумінні наведених обставин, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Позивач не є вкладником, оскільки грошові кошти не залучені Банком від Позивача, а є такими що надані в якості позики на зворотній основі (фінансової допомоги) від ЛМКП «Львівтеплоенерго», тобто відсутня умова безпосереднього внесення депозитних коштів за договором банківського вкладу (ст. 216 ЦК України), що не підпадає під дію ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в частині визначення осіб як вкладників, та таких які мають вклад.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» вважає необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року посилається на те, що таке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким закрити провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року та додаткове рішення цього суду від 01 серпня 2018 року скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України (у редакції на час спірних правовідносин) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 17 КАС України (у редакції на час спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спір частково стосується дій Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_3 до Переліку вкладників та Реєстру вкладників в період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Київська Русь».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами ст. 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функцію державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно -правовим та належить до юристдикції адміністративних судів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 та у справі № 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юристдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та предмет позову, позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни за предметно-територіальною юристдикцією підсудний окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» підлягає до задоволення частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 рокута на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України із закриттям провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 рокута додаткове рішення цього суду від 01 серпня 2018 року - скасувати.

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни про зобов'язання вчинити певні дії.

Повідомити ОСОБА_3, що за предметно-територіальною юристдикцією позов підсудний окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.