22-ц/804/636/18
220/1433/18

Єдиний унікальний номер 220/1433/18
Номер провадження 22-ц/804/636/18
Головуючий у 1-й інстанції Яненко Г.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

26 червня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

З вказаним позовом не погодився відповідач, надав до суду 23.07.2018 року заперечення та зустрічний позов, в якому просив зменшити розмір аліментів стягнутих на користь позивача за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 липня 2013 року, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, змінивши її на тверду грошову суму в розмірі 1000грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

01 жовтня 2018 року рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області позов ОСОБА_2 задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою, яка має постійне місце праці, регулярний дохід, а тому має можливість утримувати свою дитину яка потребує матеріальної допомоги. Зменшуючи розмір зазначених в позові вимог, суд посилався на часткове визнання відповідачем позовних вимог, який на користь позивача вже сплачує аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 липня 2013 року.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1, та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що він має середньомісячну заробітну плату, з урахуванням податку з доходу 6100грн. З вказаної суми заробітку він сплачує ? частину аліментів на утримання старшої дитини. Якщо буде стягуватися ще ? , то чистий його дохід буде менше половини його заробітку. Крім того з рішення не зрозуміло, чому не розглянуто його зустрічний позов та розмір аліментів на одну дитину має бути більшим, ніж розмір аліментів на іншу дитину.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.11.2018 року справу було повернуто до суду першої інстанції для постановлення додаткового рішення, а саме для вирішення питань порушених відповідачем в зустрічному позові.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20.11.18р зустрічний позов було повернуто відповідачу на підставі ч.2.3 ст.193 ЦПК України та ч.3 ст.194ЦПК України, яка відповідачем у визначені судом терміни не оскаржена.

В судове засідання сторони та представник відповідача - ОСОБА_5 не зявилися, про час ,дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, шо стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікув сукупності з сумою вже стягнутих аліментів буде складати суму приблизно дорівнюючу мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей та не призведе до значного фінансового погіршення положення відповідача, а тому вважає доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливими.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно статей ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного і соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів розглянула усі доводи апеляційної скарги, проте доводів, які б стали підставою для скасування постановленого рішення не вбачає, за таких обставин, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 29 грудня 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

ОСОБА_6