ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/3781/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Литвинюк І.М.

секретар Герман Я.І.

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця», голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2, працівників ПАТ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відновлення ставища, яке існувало до порушення права, спростування недостовірної інформації поширеної на зборах трудового колективу ЛВЧД-6 від 26 серпня 2015 року,

встановив :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Укрзалізниця», голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2, працівників ПАТ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відновлення ставища, яке існувало до порушення права, спростування недостовірної інформації поширеної на зборах трудового колективу ЛВЧД-6 від 26 серпня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами. 26.08.2015р. начальником ЛВЧД-6 ОСОБА_4 за резолюцією начальника Львівської залізниці ОСОБА_5 були скликані збори трудового колективу. На вказаних зборах були присутні працівники з якими позивач не працювала, натомість

Провадження 22ц-/822/174/18 Головуючий у 1 інстанції Федіна А.В.

Категорія 41 Доповідач Перепелюк І.Б.

ОСОБА_3 стверджувала, що працювала разом з ОСОБА_1, тим самим поширила недостовірну інформацію, оскільки остання працювала на поїзді міжнародного сполучення «Чернівці-Брест», а позивач на фірмовому поїзді, так як на той час обіймала посаду провідника пасажирських вагонів фірмових, міжнародних та швидкісних поїздів.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3 поширивши інформацію про те, що вона працювала разом з позивачем, зіпсувала її репутацію та створила обставини, за яких інші працівники тепер не довіряють ОСОБА_1, а наслідком спростування такої інформації буде відновлення становища, яке існувало до зборів трудового колективу 26.08.2015р.

Просила відновити становище яке існувало перед початком зборів трудового колективу ЛВЧД-6 «Збори провідників з бригади ОСОБА_6 з керівництвом ДЕПО» які відбулися 26.08.2015р.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2018 року, справу направити на новий судовий розгляд. Посилаючись на обставини зазначені в позові, вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2018 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.01.2003р. позивач була прийнята на роботу в Пасажирське вагонне депо Чернівці Львівської залізниці на посаду провідника пасажирського вагона, в подальшому їй присвоєно кваліфікацію провідника пасажирських вагонів фірмових, міжнародних та швидкісних поїздів.

16.01.2006р. ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин. Наведені обставини підтверджуються копією сторінок трудової книжки ОСОБА_1

Як вбачається з копії протоколу зборів трудового колективу пасажирського вагонного депо Чернівці від 26.08.2015р. вказані збори були скликані на підставі заяви позивачки ОСОБА_1 від 17.08.2015р., що була мотивована необхідністю її особистої участі на зборах, оскільки вона була відсутня на зборах трудового колективу, які відбулись 03.07.2013р.

На зборах трудового колективу 26.08.2015р. була присутня позивач, а також ОСОБА_3, яка зазначила, що ОСОБА_1 їхала у неї в бригаді декілька рейсів, під час одного з яких порушила вимоги посадової інструкції, заснувши на робочому місці, про що ОСОБА_3 написала доповідну, а тому їй дивно, що ОСОБА_1 вказує на те, що вона з нею не працювала.

Наведені обставини підтверджуються копією протоколу зборів трудового колективу пасажирського вагонного депо Чернівці від 26.08.2015р., у якому відображені виступи присутніх на зборах осіб, в тому числі позивача та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Право кожного на повагу до його гідності гарантується ст. 38 Конституції України.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з п.15 зазначеної вище Постанови, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів та телекомунікаційного в'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Проаналізувавши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки не встановлено факту поширення відповідачами відносно позивача недостовірної інформації, яка б порушила її особисті немайнові права.

На доводи апелянта колегія суддів зазначає, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав в обґрунтування своїх позовних вимог належних доказів.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

Враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 просила спростувати ту обставину, що вона ОСОБА_1 працювала разом із відповідачем ОСОБА_3, однак, доводів на спростування цього не зазначила. Крім того, з копії трудової книжки ОСОБА_3 та трудової книжки ОСОБА_1, які були досліджені під час апеляційного розгляду, вбачається, що і позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 разом працювали в одній організації, протягом певного часу, про що було зафіксовано в протоколі зборів 26.08.2015р.

Враховуючи всі обставини справи, висновок суду першої інстанції про відмову в позові є правильним.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, отже, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повної постанови 26 грудня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді : (підписи)

Вірно з оригіналом :