Єдиний унікальний номер 233/2057/17 Номер провадження 22-ц/804/866/18

Доповідач Санікова О.С.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Будулуци М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу №233/2057/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року,

(суддя Каліуш О.В. рішення ухвалено у м. Костянтинівка, повний текст судового рішення складено 02 листопада 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, послаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07 грудня 2005 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість 17 640,84 грн., яка складається з такого:

- 2800,40 грн. - заборгованість за кредитом;

- 13524,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 816,23 грн. процентна складова, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» (змінено тип банку та найменування ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно із рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519) просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та просувального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду першої інстанції у межах загального строку позовної давності, оскільки відповідно ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності починається заново після переривання, яке відбулося внаслідок дій відповідача, а саме коли вона виконала платежі 30.08.2014 року у розмірі 500,00 грн.

Також скаржник наголошує на тому, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, у п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

На думку позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду першої інстанції всі належні докази невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору і вони не спростовувались відповідачем. Укладаючи кредитний договір вона не мала сумніву щодо його розумності і справедливості та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На вказану апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому він просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.11.2018 року без змін. Представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції вивчено всі докази у справі та пояснення сторін, а тому правомірно відмовлено у задоволені позовних вимог банку. Крім того останній при посиланні на неправильність застосування строку позовної давності не надає належних та допустимих доказів того, що платіж 30.07.2014 року був здійснений саме відповідачем та того, що відповідачкою була підписана Анкета-заява, згідно якої вона приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до п.1.1.7.31 яких строк позовної давності було збільшено до 50 років.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарна вартість яких дорівнює 17 640,84 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 29 грудня 2005 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявила бажання оформлення на своє імя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначено її персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна»; валюта гривна; сума кредитного ліміту 1200,00 грн.; базова процента ставка 3 проценти на місяць на залишок заборгованості. Порядок погашення заборгованості: щомісячно платежами у розмірі 7% від заборгованості. У заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення та згоди з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала свою згоду на те, що дійсна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із кредитним договором, ОСОБА_1 отримала картку №250755 зі строком дії до 12.2012 року. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконала, останній частковий платіж за договором здійснила 30.12.2010 року. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, випискою по рахунку ОСОБА_1, а також повністю визнана відповідачем у судовому засіданні.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.12.2005 року вбачається, що заборгованість за кредитом складає 2 800,40 грн., заборгованість за процентами складає 13 524,21 грн., заборгованість за судовими штрафами складає 1 316,23 грн., що в сумі дорівнює 17 640,84 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем за період з 30 січня 2006 року по 28 лютого 2017 року.

Згідно з умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки позивача, строк дії картки № 250755 до 12.2012 року, тобто до 31.12.2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що кредит надавався ОСОБА_1 з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки №250755 до 12.2012 року, тобто до 31.12.2012 року. Отже, на час подачі позовної заяви сплив строк позовної давності, про застосування якої відповідач заявляв клопотання у відзиві на позовну заяву. Крім того, ОСОБА_1 проживає в м. Костянтинівка, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому суд першої інстанції вважав, що відповідач звільняється від сплати неустойки (штрафів) у розмірі 1316,23 грн. на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 07.12.2005 року.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до умов кредитного договору б/н від 07.12.2005 року відповідачу була надана кредитна картка № 250755 зі строком дії до 12.2012 року. Позивач із вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2800,40 грн., а також процентів за користування кредитом за період з 30.01.2006 року по 31.12.2012 року у розмірі 5679,02 грн. звернувся до суду 31 березня 2017 року. Отже, судом першої інстанції правильно застосований строк позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява зроблена відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Тому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині.

Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції позивачем не надано належних доказів того, що збільшення позовної давності відбулось за погодженням сторін, а саме у письмовій формі шляхом укладення відповідного договору, який мав підписати боржник.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу здійснення останнього платежу 30.08.2014 року та відповідного переривання строку позовної давності слід зазначити наступне. З матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку, вбачається, що платіж від 30 серпня 2014 року, зазначений як «HEAD-OFFICE. Автоматичне погашення простроченої заборгованості ((DACD=2620 **** ****0968))-((DACC=5457 **** ****0755)) кредитна частка Р2Р переведення у розмірі 500,00 грн.». На виконання ухвали суду першої інстанції від 09.10.2018 року про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо платежу від 30.08.2014 року, а також інформації щодо особи, якою був здійснений такий платіж, позивачем надані пояснення, з яких вбачається, що зазначений платіж є договірним списанням. Однак, доказів про те, що рахунок 2620 **** ****0968 належить ОСОБА_1 позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що цей платіж від 30 серпня 2014 року не можна вважати таким, що здійснений відповідачем і доводами апеляційної скарги він не спростований.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості зі ОСОБА_1.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи містять опис обставин, викладених в позовні заяві і зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: