Справа № 658/2607/18
(провадження №2/658/1237/18)
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Терещенко О.Є.

при секретарі Петровій А.П.

за участю позивачки ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Каховка, цивільну справу за по-зовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

24.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Каховського міськрайон-ного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3, згідно з яким про-сила суд:

-визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують її честь, гідність та ді-лову репутацію відомості, опубліковані ОСОБА_3 27 лютого 2018 року на сторінці в соціальній мережі Інтернет «Фейсбук», наступного змісту: «Сенсація дня. Нелегальний захват житла депутатом міської ради. Незаконним шляхом ОСОБА_4 намагається за-володіти квартирою шляхом взламування, відключення електроенергії, залякування, в цьому їй спри-яє чоловік (який представився як захисник депутатів) ОСОБА_5 який не має відношення до справи. Ця жінка не прописана навіть в квартирі. Сподіваємось на справделивість законів України і наших правоохоронних органів. Хто не байдужий допоможіть добитися справедливості!!!».

-зобовязати відповідачку ОСОБА_3 видалити вищенаведені відомості, поширені нею 27.02.2018 року на її сторінці у соціальній мережі Інтернет «Фейсбук».

-зобовязати відповідачку ОСОБА_3 публічно вибачитися перед позивачкою за розпов-сюдження відомостей, що паплюжать честь і гідність позивачик, на першій сторінці у найближчому номері Каховської районної газети «Каховська Зоря» з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду спра-ви повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не сповістила.

Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гід-ність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно приписів ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, вико-ристовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В свою чергу, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий за-хист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилу-чення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завда-ної збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внас-лідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Як встановлено вимогами положеннями ч.ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України спростування недосто-вірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 12, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; по-відомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній осо-бі.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач установити та за-значити в позовній заяві.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 вищенаведеної постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах зма-гальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припу-щеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують ви-моги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які вхо-дять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що ма-ють значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка наголошувала на тому, що інформація, яка, на її думку, підлягає спростуванню відповідачкою, як недостовірна, була поширена нею в мережі Інтернет через інтернет-сторінку ОСОБА_3 у соціальній мережі «Фейсбук».

При цьому, на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_3 є автором оспорюваної статті і власником інтеренет-сторінки, розміщеної у соціальній мережі «Фейсбук», позивачкою ОСОБА_6, в якості доказів, додано до матеріалів справи роздруківку вищенаведеної інтернет-сторінки.

Однак, в силу вищенаведених положень чинного цивільного процесуального законодавства, надана позивачкою роздруківка з інтернет-сторінки не є достатнім, належним та допустимим до-казом, який би підтверджував факт поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачкою, адже, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офі-ційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, суд позбавлений можливості до-стовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та факт його поширення саме відпові-дачкою.

Крім того, враховуючи те, що в соціальній мережі «Фейсбук» може зареєструватися будь-яка особа та під будь-яким іменем, суд вважає, що створити та підтримувати сторінку ОСОБА_3, у тому числі шляхом розміщення інформації, фотознімків та відеоматеріалів, може будь-яка особа.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які по-силається позивачка, як на підставу для задоволення свого позову, зокрема, щодо поширення відпо-відачкою оспорюваної інформації, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прий-шов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства спростування недостовірної інформації здійснюється саме особою, яка поши-рила інформацію, та автором інформації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відпо-відача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголо-шення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеля-ційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду або через Каховський міськрайонний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О. Є. Терещенко