441/132/18 2/441/270/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

з участю секретаря Сорока М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 534 722, 60 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.11.2011 р. ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.02.2011 р. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, щомісячно, починаючи з 10.02.2011 року. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року склала 82 000 грн., у зв'язку із чим позивачка просить про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 1% від суми заборгованості. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, розрахунок заборгованості по аліментах та пені представник позивача робить з урахуванням статистичних даних про розмір середньої заробітньої плати для Львівської області. Просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів та судовий збір.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися. Представник ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву, в якій зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 38 940,74 грн. та про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 89).

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належно (а.с. 108). 19.06.2018 р. представник відповідача ОСОБА_5 подав до суду письмове пояснення, в якому в загальному заперечень на позов не висловив, вказав, що ОСОБА_2 з 09.08.2014 р. по червень 2017 р. був мобілізований та брав участь в антитерористичній оперції, з покликанням на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просить пеню за невиконання зобовязань перед фізичними особами за вказаний вище період не стягувати (а.с. 77).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, письмові пояснення представників сторін, суд приходить переконання про наступне.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до вимог до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в суді.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Судом встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.11.2011 р. ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4, 06.10.2004р.н., в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.02.2011р. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2012 року рішення Городоцького районного суду від 18.11.2011 р. змінено, ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, щомісячно, починаючи з 10.02.2011 року.

Оскільки відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року склала 82 000 грн., у зв'язку із чим представник позивачка просить про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Стаття 196 Сімейного кодексу України встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів і вказує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язалася сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти, визначені рішенням суду, виникла заборгованість по їх сплаті, розмір якої розраховано, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК).

Таким чином, якщо виходити з аналогії права і застосовувати цивільне законодавство про відповідальність з прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причини (тяжко хворів, стягувач аліментів був у довгостроковому відрядженні тощо). В такому випадку право на неустойку в одержувача аліментів не виникає.

В той же час частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо про його обовязок сплачувати аліменти на утримання доньки, однак у нього виникла заборгованість через несплату таких в сумі 82000,00 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості № 349/6 від 04.08.2014 р. та розрахунку заборгованості представником позивача, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості (а.с. 1-4, 7). Суду не представлено жодних доказів поважності причин несплати такої. Таким чином, суд вважає доведеною вину відповідача у несплаті аліментів та, відповідно, настання відповідальності за виникнення заборгованості в такому розмірі.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Із письмових пояснень представника відповідача ОСОБА_5, копій послужного списку, Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 09.08.2014 р. по червень 2017 року проходив військову службу у Збройних силах України (а.с. 77-87).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача по аліментах за період з лютого 2011 року по 31 грудня 2017 року становить 82000,00 грн., неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином:заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню не повинен перевищувати суми заборгованості по аліментах. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому, оскільки позивач в уточненій позовній заяві просить про стягнення з відповідача пені в розмірі 38940,74 грн., суд приходить переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За наведеного, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги представника позивачки є підставними, оскільки відповідач аліментів на користь позивачки на утримання дочки не сплачує з лютого 2011 р., у нього утворилася заборгованість, а у випадку виникнення заборгованості одержувач аліментів має право на стягнення неустойки в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100% заборгованості та стягує таку у сумі 38940,74 грн.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 141, 258-259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_5 «б»/3 в м. Хмельницький, пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 38940 (тридцять вісім тисяч девятсот сорок) грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.