Справа № 199/7316/18
03 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що є єдиним власником квартири, що розташована в АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування серії АВО № 608150 від 19.01.2001 р. В квартирі зареєстровані позивач, син позивача - ОСОБА_3 та онук - ОСОБА_2, який зареєстрований в даній квартирі, але ніколи не проживав за вищезазначеною адресою. Адреса проживання відповідача позивачу невідома.
Просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_4
Позивач в судове засідання не з'явилась позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та слухати справу у її відсутність про що надав письмову заяву.
Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є єдиним власником квартири, що розташована в АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування серії АВО № 608150 від 19.01.2001 р. В квартирі зареєстрований внук позивача, який ніколи не проживав за вищезазначеною адресою.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач не проживає в квартирі позивача, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідача в домоволодінні не має.
Факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2, засвідчено актом про не проживання відповідача у зазначеній квартирі.
Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача, таким, що втратила право користування у квартирі АДРЕСА_2.
Згідно зіст.141ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_5
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Суддя