КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4864/17 Головуючий у суді першої інстанції: БорецьЄ.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2176/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, заінтересовані особи: Бориспільська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про оголошення фізичної особи померлою.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Ухвалою апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, заінтересовані особи: Бориспільська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про оголошення фізичної особи померлою прийнято до провадження Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Волошиної В.М., суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, заінтересована особа Бориспільська міська рада звернулася в суд із заявою про оголошення фізичної особи ОСОБА_7 померлим, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період часу з 25 липня 2008 року до 08 серпня 2011 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу та до лютого 2014 року ОСОБА_7 продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_2. Починаючи з лютого 2014 року та протягом трьох років він не з?являється за місцем проживання, відомості про місце його перебування відсутні. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний безвісно відсутнім. Посилаючись на те, що встановлення факту оголошення ОСОБА_7 померлим необхідно для оформлення спадщини у порядку спадкування за законом на ім?я спільного сина, тому вона, діючи в інтересах малолітнього сина просить суд оголосити ОСОБА_7 померлим.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, про оголошення фізичної особи померлою відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції заявник подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким заяву задовольнити та оголосити померлим ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції порушено норму матеріального права, що полягає в неправильному тлумаченні закону, а саме ст.46 ЦК України, яка регламентує підстави для визнання особи померлою. Так, частинами 1 та 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Тобто, диспозиція ст.46 ЦК України не містить обов'язку заявника на надання доказів на підтвердження існування обставин, що загрожували смертю ОСОБА_7 та давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку або надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру, а лише містить вимоги того, що заявником мають бути подані докази відсутності відомостей про місце перебування особи протягом трьох років. Факт, що ОСОБА_7 вийшов з дому в лютому 2014 року та більше додому не повернувся, і з цього часу відсутні відомості про його місце перебування, встановлені у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2015 по справі №359/2938/15-ц, яким ОСОБА_7 визнано безвісно відсутнім. Дане рішення до цього часу є чинним, та згідно статті 82 ЦПК України обставини, що у ньому встановлені не підлягають доказуванню. Також при ухваленні рішення судом першої інстанції свідомо допущено перекручування показів свідків - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та не врахуванні пояснення повнолітнього сина ОСОБА_5, який в судовому засіданні визнав заяву. Посилаючись у рішенні суду на письмові докази: лист-відповідь Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області №16182/109/1002/01 від 27.09.2017, письмові пояснення ОСОБА_3, надані нею в поліції, а також на рапорт оперуповноваженого Бориспільського МРВ ГУ МВС України у Київській області від 24.12.2014 та складеного ним висновку від 25.12.2014, суд першої інстанції перекрутив факти та обставини вказані у перелічених вище документах, та трактував їх по своєму. Просила врахувати, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд послався на зловживання заявником правом, проте не вказав про наявність хоча б однієї ознаки зловживання, з тих які перелічені в ст.44 ЦПК України. Підставою ж звернення ОСОБА_3 до суду стало опікування інтересами малолітньої дитини ОСОБА_4, так як дитина в даний час не має на праві власності будь-якого нерухомого майна. У випадку задоволення заяви про визнання ОСОБА_7 померлим, права дитини будуть захищені і вона зможе успадкувати квартиру, що належить ОСОБА_7 Порушення норм процесуального права полягає в тому, що судом першої інстанції до участі у справі було залучено батька ОСОБА_7 - ОСОБА_6, однак відомості про таку особу у рішенні відсутні, а також не зазначено про те, що ним подавалася до суду письмова заява згідно якої він визнає заяву ОСОБА_3 і не заперечув проти оголошення померлим його сина ОСОБА_7.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги. Заінтересовані особи: Бориспільська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У поданому клопотанні Бориспільська міська рада просила здійснювати розгляд справи у відсутності представника Бориспільської міської ради (а.с. 158). У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 7). 26 липня 2011 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 5).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_3 визнано громадянина ОСОБА_7 безвісно відсутнім. Підставою звернення стала неможливість заявника разом з неповнолітнім сином виїзду за кордон для оздоровлення та відпочинку (а.с. 8-9).

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 від іншого шлюбу має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Протокольною ухвалою від 29 вересня 2017 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 як заінтересовану особу (а.с. 36-37).

Протокольною ухвалою від 04 серпня 2017 року до участі у справі також залучено батька ОСОБА_7 - ОСОБА_6 як заінтересовану особу (а.с. 26).

У ході розгляду справи заявник та заінтересовані особи ОСОБА_5 підтримали доводи заяви, просили задовольнити (а.с. 47-48). Заінтересована особа ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій погодився із заявою, просив хх задовольнити у повному обсязі (а.с. 29).

На підставі пояснень представників заявника, заінтересованих осіб, допитаних свідків ОСОБА_13, ОСОБА_9, наданих та витребуваних доказів судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Громадянин України ОСОБА_7 є уродженцем міста Бровари та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно відомостей правоохоронних органів ОСОБА_7 мав приводи до міліції з приводу шахрайства, крадіжки, розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях. Про факт реєстрації Броварським районним відділом ЖРЗПЗ № 5301 від 09 липня 2010 року, де ОСОБА_7 проходить підозрюваним, зокрема і по ухиленню від сплати аліментів, свідчить довідка правоохоронних органів ( а.с. 30, 66).

Із письмових доказів вбачається, що колишніми дружинами здійснювався розшук ОСОБА_7.

Так, за даними висновку ДІМ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київські області від 09 червня 2013 року вбачається, що 01 червня 2013 року до Бориспільського МВ надійшло подання ВДВС Бориспільського МРУЮ стосовно стягнення з громадянина ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів. В ході проведення перевірки опитати ОСОБА_7 за місцем його постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 не надалося можливим. Встановлено, що в цій квартирі з серпня 2011 року за згодою власника ОСОБА_7 тимчасово проживає інша сім?я, яка з власником квартири спілкуються мобільним звя?зком, зі слів ОСОБА_7 знають, що він проживає на території Російської Федерації, останній раз на території України бачили 17 травня 2013 року (а.с. 75, 76).

Крім того, 20 грудня 2014 року до чергової частини Бориспільського МВ ГУМВС України в Київські області звернулася ОСОБА_3 ( заявник у даній справі) із письмовою заявою, в якій повідомила про те, що її колишній чоловік ОСОБА_7 не бажає підтримувати стосунки зі своїм сином ОСОБА_4. Зазначила, що зв'язок з ним обірвався після того, як він всередині 2012 року поїхав до своєї знайомої ОСОБА_16, яка проживає в Росії. У ході розшукових заходів було встановлено, що ОСОБА_16 проживає в АДРЕСА_1. Матеріали зареєстровані за № 17049 в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення (а.с. 62).

У ході проведеної перевірки по матеріалах, зареєстрованих ЖЄО № 17049 від 20 грудня 2014 року по заяві ОСОБА_3, було встановлено, що ОСОБА_7 переховується від працівників державних органів у зв?язку з несплатою аліментів та з цією метою виїхав за межі України до Російської Федерації (а.с. 30).

Із даних Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України №0.184-16648/0/15-18 від 11 квітня 2018 року вбачається, що 07 лютого 2014 року ОСОБА_7 в пункті пропуску Нові Яриловичі перетинав державний кордон України на в'їзд та 20 лютого 2014 року останній виїхав з території України та з того часу жодного разу не перетинав державний кордон України (а.с. 89).

Про те, що ОСОБА_7 мав намір виїхати на постійне місце проживання в м. Калінінград Російської Федерації, де проживає його подруга ОСОБА_16, підтвердила у судовому засіданні рідна сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_9 Допитані судом першої інстанції як свідок ОСОБА_9 та ОСОБА_13 зазначили про те, що востаннє вони бачили ОСОБА_7 в лютому 2014 року, коли він приїжджав в Україну разом зі своєю подругою з міста Калінінграда. Також у своїх поясненнях рідна сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_9 підтвердила, що після від'їзду брата вона в подальшому спілкувалась в соціальних мережах з ОСОБА_16, у якої проживав брат в м. Калінінграді.

Як місце проживання в Російській Федерації за адресою АДРЕСА_1 зазначав і сам ОСОБА_7 для отримання довідки про доходи фізичної особи за 2012 рік (а.с. 70).

Отже, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_7 виїхав до Російської Федерації та його останнім місцем проживання є АДРЕСА_1, про що достовірно відомо заявнику ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини у справі судом першої інстанції встановлені повно та правильно, однак висновки з установлених обставин зроблено судом першої інстанції неправильно, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції керувався тим, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження існування обставин, що загрожували смертю ОСОБА_7 або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку або надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини 1 статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, вказана норма містить декілька окремих випадків на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Так, за обставин у випадку, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування, суд оголошує особу померлою за наявності таких підстав: відсутність особи в місці її постійного проживання; відсутність відомостей про місце її перебування; за загальним правилом - протягом трьох років.

Саме цією підставою для оголошення ОСОБА_7 померлим обгрунтована заява ОСОБА_3, та судом першої інстанції з'ясовувались обставини, на які заявник посилалась як на підставу своїх вимог.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що подані заявником та витребуванні письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам

закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що заявнику відомо про місце перебування її колишнього чоловіка ОСОБА_7, а встановлені обставини у рішенні Бориспільського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року, яким ОСОБА_7 був визнаний безвісно відсутнім, не можуть бути достатніми підставами для оголошення його померлим.

Обставини, що загрожували ОСОБА_7 смертю або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку або надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру не були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції, а тому помилково покладені в основу висновку по суті розглянутих вимог.

Також не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права висновок суду першої інстанції щодо застосування додаткових підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3

Такий висновок судом першої інстанції обґрунтовано тим, що в діях заявника ОСОБА_3 існують ознаки зловживання правом.

Аналіз норми статей 12, 13, 16 ЦК України свідчить про те, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень чч. 2-5 ст. 13 ЦК.

Як на підставу зловживання заявником своїми правами, суд послався на те, що ОСОБА_3 звернулась в суд із заявою про оголошення ОСОБА_7 померлим виключно для того, щоб її син набув право власності у порядку спадкування на квартиру, що належить ОСОБА_7.

Однак судом першої інстанції не враховані вимоги статті 247 ЦПК України, згідно з якими оголошення фізичної особи померлою спричиняє для заявника певні правові наслідки, зокрема і право на спадкування. До суду може звернутись кожна особа, яка заінтересована в зміні правового стану відсутньої особи. З такою заявою звернулася ОСОБА_3, яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, батьком якого є ОСОБА_7.

Відтак колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо зловживання заявником ОСОБА_3 своїми правами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому наявні підстави для зміни рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року в її мотивувальній частині з викладених вище обставин.

Отже, обставини на які заявник посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норми матеріального права знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги заявника, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Так, доводи апеляційної скарги заявника про те, що встановлені у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2015 у справі №359/2938/15-ц, яким ОСОБА_7 визнано безвісно відсутнім, обставини не підлягають доказуванню не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому обставини, встановлені рішенням суду та які не потребують доказуванню слід вважати обставини щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Предметом судового розгляду в справі №359/2938/15-ц були обставини щодо визнання ОСОБА_7 безвісно відсутнім, а тому висновок суду ґрунтувався на юридичному припущенні знаходження особи в живих. Тоді як предметом розгляду у даній справі є оголошення ОСОБА_7 померлим, в якій на відміну від справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою підлягають встановленню обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо свідомого перекручування судом першої інстанції показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13, а також фактів та обставин вказаних у матеріалах ЖЄО № 17049 не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: