РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Нев'ядомського Д.В.
при секретарі Гончарові О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» про стягнення страхового відшкодування ,-
Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідачаОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» про стягнення страхового відшкодування та просив суд:
Стягнути з ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 35 535 грн. 74 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 1 585 грн. 60 коп. та 640 грн витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтуванні позову посилається на те, що 03 серпня 2016 року в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4; автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.
Винним у скоєнні ДТП було визнано у судовому порядку водія автомобіля ВАЗ, - н.з. АХ 8612 ЕВ - ОСОБА_4.
На момент ДТП був чинним страховий Поліс № АЕ/7723699, згідно з яким вільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант».
На підставі вищевикладеного, позивачка звернулась до страховика та повідомила ТДВ «СК «Альфа Гарант» про ДТП.
В рамках розслідування обставин страхової події, на замовлення ТДВ «СК Альфа ОСОБА_3» було проведено експертне дослідження, метою якого було визначення розміру матеріального збитку, на підставі якого і було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 973,91 грн. Вказану суму страховиком на користь позивача виплачено в повному обсязі. Однак, виходячи з фактичних обставин дорожньо-транспортної приходи, характеру завданих пошкоджень та після ознайомлення зі змістом Звіту № 00- D 23/2 від 06.10.2016 року позивачем був зроблений висновок, що вказаний розмір страхового відшкодування абсолютно не відповідає дійсному розміру завданої шкоди та є суттєво заниженим, а безпосередньо Звіт № 00-D/23/2 від 06.10.2016 року складений з грубими порушеннями вимог законодавства з оцінки.
Тому, з метою проведення обєктивного, повного та всебічного дослідження розміру завданого збитку, позивач звернулась до судового эксперта Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5.
Як вбачається зі змісту Висновку № 9105 від 01.02.2017 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 54 509,65 грн.,
Відтак, враховуючи, що фактично Звіт № 00-0/23/2 від 06.10.2016 року складений з істотними порушеннями вимог законодавства з оцінки та є таким, що не може бути використаним для здійснення розрахунку страхового відшкодування, єдиним належним доказом, що посвідчує дійсну оцінену шкоду є Висновок № 9105 від 01.02.2017 року.
Позивач у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити.
Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03 серпня 2016 року в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4; автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.
Винним у скоєнні ДТП було визнано відповідно до постанови Київського районного суду м.Харкова від 08.09.2016 року водія автомобіля ВАЗ, - н.з. АХ 8612 ЕВ - ОСОБА_4.
Відповідно до частини третьої ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На момент ДТП був чинним страховий Поліс № АЕ/7723699, згідно з яким вільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант».
Згідно положень п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є єдиною формою внутрішнього договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування завданої шкоди, оціненої у встановленому порядку, в межах страхової суми відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).
На підставі вищевикладеного, позивачка звернулась до страховика та повідомила ТДВ «СК «Альфа Гарант» про ДТП, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого від 05.08.2016 року.
Окрім того, 03.11.2016 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про страхове відшкодування.
В рамках розслідування обставин страхової події, на замовлення ТДВ «СК Альфа ОСОБА_3» було проведено експертне дослідження, метою якого було визначення розміру матеріального збитку, на підставі якого і було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 973,91 грн.
Вказану суму страховиком на користь позивача виплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від.01.12.2016 року.
Однак, виходячи з фактичних обставин дорожньо-транспортної приходи, характеру завданих пошкоджень та після ознайомлення зі змістом Звіту № 00- D 23/2 від 06.10.2016 року позивачем був зроблений висновок, що вказаний розмір страхового відшкодування абсолютно не відповідає дійсному розміру завданої шкоди та є суттєво заниженим, а безпосередньо Звіт № 00-D/23/2 від 06.10.2016 року складений з грубими порушеннями вимог законодавства з оцінки.
Відповідно до ч. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов»язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
У разі, якщо згідно ч. 34.3 наведеної статті, представник страховика не з»явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов»язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Разом з цим, ч. 34.4 цієї ж статті, надає право у тому числі потерпілій особі залучати аварійного комісара, експерта або юридичну особу, у штаті якої є аварійні комісари чи експерти.
З метою проведення обєктивного, повного та всебічного дослідження розміру завданого збитку, позивач звернулась до судового эксперта Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5.
Як вбачається зі змісту Висновку № 9105 від 01.02.2017 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 54 509,65 грн..
Змістом даного Висновку спростовується позиція відповідача, що судовий експерт особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. В розділі «Технический осмотри КТЗ» Висновку № 9105 від 01.02.2017 року зазначається про факт огляду транспортного засобу.
Суд вважає, що висновок автотоварознавчої експертизи, складений судовим експертом ОСОБА_6 від 01.09.2016 року має більшу перевагу перед оцінкою розміру шкоди, складеної ТОВ «Промисловою компанією «СЕЛТИМ»,
Оскільки при складанні вищевказаного звіту було грубо порушено ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року № 142/5/2092.
Відповідно до п. 5.1 ОСОБА_5, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
В свою чергу, Звіт який зроблений на замовлення страховика, складений оцінювачем без особистого огляду пошкодженого майна, що зазначено в «письмовій заяві оцінювача» (п.4 Звіту, 3 абзац - Висновок зроблено на підставі акту огляду і фотографій) та є грубим порушенням вимог ОСОБА_5.
Як вбачається зі змісту Звіту № 00-0/23/2 від 06.10.2016 року, Акт огляду пошкодженого транспортного засобу Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_3 не містить підпису оцінювача, який і безпосередньо складав та підписував даний Звіт, що забороняється Методикою. Крім того, при складанні акту огляду та калькуляції не були враховані зауваження власника транспортного засобу щодо проведеного огляду та переліку внесених до нього пошкоджень.
Так, згідно ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.
В той же час, відповідачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що освітньо-кваліфікаційний рівень представника страхової компанії, а також суб»єкта оціночної діяльності, який визначав розмір завданої позивачу шкоди дорівнює або є вищим відносно рівня вищезазначеного судового експерта. Також, суб»єкт оціночної діяльності, залучений страховою компанією, безпосередньо не проводив огляд пошкодженого автомобіля, а робив оцінку по наданим представником страхової компанії фотокарткам і не міг обєктивно визначати ступінь пошкодження деталей.
До того ж, розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження Кваліфікаційних вимог до осіб, які здійснюють діяльність з визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (аварійних комісарів)» № 285 від 19 травня 2011 року не передбачено, що аварійні комісари страхових компаній обов»язково повинні мати профільну вищу освіту, а в п. 2.1 зазначено лише про обов»язковість мати будь-яку повну або базову вищу освіту, пройти навчання і скласти екзамени на відповідність знань кваліфікаційному мінімуму за певним напрямом діяльності.
В даному випадку, судом також враховано, що особа, яка здійснювала огляд пошкодженого автомобіля позивача з боку страхової компанії є її представником, в той час, як судовий експерт є фахівцем державної спеціалізованої установи, а тому суд вважає висновок судового експерта більш незалежним та об»єктивним.
Крім того, відповідно ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв»язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов»язані у тому числі з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов»язаний або прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
При цьому, ст. 12 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відтак, враховуючи, що фактично Звіт № 00-0/23/2 від 06.10.2016 року складений з істотними порушеннями вимог законодавства з оцінки, проведений оцінювачем, а не експертом і не за ухвалою суду, та є таким, що не може бути використаним для здійснення розрахунку страхового відшкодування, єдиним належним доказом, що посвідчує дійсну оцінену шкоду є Висновок № 9105 від 01.02.2017 року.
Оскільки зазначений позов задоволений частково на підставі ч.2 п. 3 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 640 гривень, а також відповідно до ч.3 п.2 ст..133 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 1585, 60 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 10, 76, 141, 244-245,280 ЦПК, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Альфа Гарант» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення складений 26.12.2018 року.
Суддя: Д.В.Нев"ядомський