Справа № 345/4357/15-ц
Провадження № 22-з/4808/31/18
Головуючий у 1 інстанції Гавриленоко В.Г.
Суддя-доповідач Мелінишин
У Х В А Л А

27 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Мелінишин Г.П., ознайомившись із заявами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 Вітаутаса, Альгірдо про відвід складу колегії суддів у справі за позовом комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги та зобовязання укласти договір, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 січня 2016 року, яким частково задоволено позов КП ««Житлово-експлуатаційна організація №1». Стягнуто з нього на користь підприємства заборгованість за надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 27 листопада 2012 року по 27 листопада 2015 року у розмірі 5 342,13 грн. Також вирішено питання про судові витрати.

Ухвалами Івано-Франківського апеляційного суду від 5 листопада 2018 року та 19 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду відповідно.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 грудня 2018 року визначено колегію у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Матківський Р.Й., судді: Василишин Л.В., Максюта І.О.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали заяви про відвід колегії суддів. Заяви обґрунтовано тим, що колегією суддів всупереч норм цивільного процесуального законодавства протокольною ухвалою витребувано у позивача докази на підтвердження проведення робіт з утримання будинку, що не долучалися при розгляді справи місцевим судом. Вважають, що такі дії порушують принцип диспозитивності та рівності сторін, викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року заявлений відвід визнано необґрунтованим.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Івано-Франківського апеляційного суду Мелінишин Г.П.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Разом з тим, частиною четвертою статті 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Зміст заяв ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про відвід не свідчить про існування об'єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або необ'єктивності колегії суддів. А фактично зводяться до незгоди заявника з процесуальними діями та рішенням колегії суддів, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

З огляду на вищенаведене у задоволенні заяв про відвід належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 Вітаутаса, Альгірдо про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді (суддя-доповідач) Матківського Р.Й., суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.П. Мелінишин