Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 456/318/11

провадження № 61-10669св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка підписана начальником філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Романівим Ігорем Миколайовичем, на рішення апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2016 року у складі суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням уточнень і доповнень позивач просив змінити умови договору відновлюваної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року зі змінами та доповненнями щодо строку виконання, визначивши його моментом набрання рішення законної сили. Також просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь кредитну заборгованість у розмірі 1 893 467,38 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв. м, по АДРЕСА_2, переданого в іпотеку згідно договору від 03 червня 2008 року зі змінами та доповненнями шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Крім того, просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_6 із квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2011 року позов задоволено частково. Змінено умови договору відновлюваної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року щодо строку його виконання, визначивши його моментом набрання рішення законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 1 893 467,38 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв. м, по АДРЕСА_2 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2011 року у цивільній справі № 2-318/2011 за позовом банку до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 змінено умови договору відновлювальної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року щодо строку його виконання; стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку кредитну заборгованість в розмірі 1 893 467, 38 грн шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що перебувають в іпотеці ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно іпотечного договору від 03 червня 2008 року, зі змінами і доповненнями від 16 вересня 2008 року та шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Інший склад суду виніс ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року, якою роз'яснено, що майнові поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на майно яких судом звернуто стягнення в погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року, є боржниками в силу Закону України «Про іпотеку» в межах вартості предмета іпотеки. У резолютивній частині судового рішення не зазначено про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як майнових поручителів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить їм на праві власності. Наведене унеможливлює виконання вказаного рішення в частині звернення стягнення на це майно, оскільки для відкриття виконавчого провадження необхідно два виконавчі листи, де боржниками би значились ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2013 року заяву задоволено. Ухвалено додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 1 893 467,38 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв. м, по АДРЕСА_2, яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року скасовано додаткове рішення місцевого суду, в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Стрийський міськрайонний суд Львівської області від 03 квітня 2015 року позов задоволено частково:

- змінено умови договору відновлювальної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року зі змінами та доповненнями укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 щодо строку його виконання, а саме, визначено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії № 2125 моментом набрання рішення суду про зміну умов кредитного договору відновлювальної кредитної лінії законної сили;

- стягнуто з ОСОБА_1, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/018 філії-Львівське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 1 893 467,38 грн (в тому числі 1 245 160 грн - основний борг по кредиту, 145 840 грн - прострочений борг по кредиту, 443 467,41 грн - прострочені відсотки по кредиту, 50 000 - пені) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 що перебуває в іпотеці ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно іпотечного договору від 03 червня 2008 року, зі змінами і доповненнями від 16 вересня 2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»;

- звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 1003/018 філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», з метою часткового погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року, боржником по якому виступає ОСОБА_1, розмір якої становить 1 893 467,38 грн (в тому числі 1 245 160 грн - основний борг по кредиту, 145 840 грн - прострочений борг по кредиту, 443 467,41 грн - прострочені відсотки по кредиту, 50 000 - пені) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 червня 2008 року, зі змінами і доповненнями від 16 вересня 2008 року, а саме, нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві спільно-часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 13 серпня 2008 року, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/018 філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» сплачені позивачем судові витрати у розмірі 1 700 грн - судового збору, інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн, всього - 1 820,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Додаткове рішення мотивоване тим, що при ухваленні рішення 19 травня 2011 року суд не вирішив питання про звернення стягнення на нерухоме майно складські приміщення, власниками яких є відповідачі по справі (ОСОБА_2 та ОСОБА_3). Хоча позивачем, як іпотекодержателем, вимоги заявлені, а рішення з цього питання не прийнято судом, тому необхідно ухвалити додаткове рішення.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року скасоване і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач в прохальній частині ні в позовній заяві, ні в жодній із заяв про збільшення позовних не пред'являв жодних позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Сам факт зазначення останніх в шапці позовної заяви як відповідачів не дає підстав суду самостійно виходити за межі позовних вимог, тих що згідно прохальної частини позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог пред'явлені до конкретної особи. Тому суд першої інстанції не розглядав (і не міг розглядати в силу її відсутності) позовної вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, оскільки такі вимоги до них не пред'являлися.

У жовтні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» через представника, начальника філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Романіва І. М., подало касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2016 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги пред'явлені банком до трьох відповідачів і передбачали захист порушеного права банку шляхом стягнення кредитної заборгованості за рахунок звернення стягнення на два предмети іпотеки. Вважає, що предметом судового розгляду були вимоги банку до іпотекодавців - ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки позивач не пред'являв будь-яких вимог до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, тому ухвалення додаткового рішення є неможливим. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення вийшов за межі позовних вимог.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу призначено до судовго розгляду.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Стрийського міськрайонного суду від 19 травня 2011 року позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено умови договору кредитної лінії № 2125 від 03 червня 2008 року зі змінами та доповненнями щодо строку його виконання, а саме: визначено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії № 2125 моментом набрання рішення суду про зміну умов кредитного договору відновлювальної кредитної лінії законної сили.

При зверненні у червні 2013 року до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення ПАТ «Державний ощадний банк України» вказувало, що суд не зазначив у резолютивній частині рішення вимогу про стягнення кредитної заборгованості з майнових поручителів ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом звернення стягнення на нежитлове приміщення, передане позивачу в іпотеку.

При скасуванні додаткового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд вважав, що позивач в прохальній частині ні в позовній заяві, ні в жодній із заяв про збільшення позовних не пред'являв жодних позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Сам факт зазначення останніх в шапці позовної заяви як відповідачів не дає підстав суду самостійно виходити за межі позовних вимог, тих що згідно прохальної частини позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог пред'явлені до конкретної особи. Тому суд першої інстанції не розглядав (і не міг розглядати в силу її відсутності) позовної вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, оскільки такі вимоги до них не пред'являлися.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

При скасуванні рішень судів першої та апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12 листопада 2014 року вказав, що апеляційний суд не звернув уваги, що заявами, які прийняті місцевим судом до розгляду, про збільшення позовних вимог від 08 листопада 2010 року (а.с. 41), про зміну позовних вимог від 11 жовтня 2010 року (а.с. 43-44), про збільшення позовних вимог від 25 лютого 2012 року (а.с. 52), позивач зазначив відповідачем крім ОСОБА_1 також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і просив звернути стягнення на майно, зокрема на нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв. м по АДРЕСА_2, яке належить відповідачам на праві власності та є іпотечним майном згідно додаткового договору до іпотечного договору від 03 червня 2008 року (а.с. 15-17). Також апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як сторонам у справі відповідно до статті 74 ЦПК України направлялись судові повістки та копії заяв про збільшення позовних вимог.

У частині четвертій статті 338 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом касаційної інстанції) передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Аналіз змісту додаткового рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року свідчить, що суд першої інстанції врахував висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12 листопада 2014 року. Зокрема, що заявами, які прийняті місцевим судом до розгляду, про збільшення позовних вимог від 08 листопада 2010 року (а.с. 41), про зміну позовних вимог від 11 жовтня 2010 року (а.с. 43-44), про збільшення позовних вимог від 25 лютого 2012 року (а.с. 52), позивач зазначив відповідачем крім ОСОБА_1 також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і просив звернути стягнення на майно, зокрема на нежитлову будівлю, загальною площею 1363,1 кв. м по АДРЕСА_2, яке належить відповідачам на праві власності та є іпотечним майном згідно додаткового договору до іпотечного договору від 03 червня 2008 року (а.с. 15-17). Також суд першої інстанції перевірив наявність підстав та обсяг відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед банком.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не врахував висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12 листопада 2014 року і зробив необґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка підписана начальником філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Романівим Ігорем Миколайовичем, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2016 року скасувати.

Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат