КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2476/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року місто Київ

справа № 358/429/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Богуславської центральної районної лікарні на рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Б., повний текст складено 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Богуславської центральної районної лікарні, треті особи: головний лікар Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3, голова Богуславської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 №35к від 01 березня 2018 року про звільнення її з роботи 01 березня 2018 року;

- поновити її на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської центральної районної лікарні на 0,5 ставки з 01 березня 2018 року.

- стягнути з Богуславської центральної районної лікарні на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2018 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що згідно з наказом №21к по Богуславській центральній районній лікарні від 17 січня 2018 їй було продовжено тимчасовий трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, по зовнішньому сумісництву з 02 січня 2018 року на 2018 рік та встановлено графік роботи: понеділок-п'ятниця з 17 год. 20 хв. до 20 год. 38 хв.

Вказувала, що 01 березня 2018 року головний лікар Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 видав наказ №35к Богуславської центральної районної лікарні, згідно з яким її звільнено з роботи 01 березня 2018 року.

Зазначала, що підставою для звільнення її з роботи зазначено лист голови Богуславської районної державної адміністрації ОСОБА_5 від 27 лютого 2018 року за №07-2-16/603, в якому вказувалось на незадовільну організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» нею (ОСОБА_2.), як головним лікарем даного закладу, та яким було зобов'язано головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 скасувати їй сумісництво на посаді лікаря-стоматолога.

Вважає звільнення з роботи за зовнішнім сумісництвом незаконним, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації не повинні втручатися в господарську діяльність підприємств, установ і організацій, крім випадків, визначених законом.

Посилалася на те, що головний лікар Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 при винесенні наказу щодо її звільнення з роботи діяв усупереч вимог ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 36 КЗпП України, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, оскільки жодних передбачених законом підстав для звільнення її з роботи не було і підстави в наказі №35к по Богуславській центральній районній лікарні від 01 березня 2018 року не зазначені.

Вказувала, що лист голови Богуславської районної державної адміністрації ОСОБА_5, яким було зобов'язано головного лікаря Богуславської ЦРЛ ОСОБА_3 звільнити її з роботи, вона оцінює, як незаконне втручання в діяльність Богуславської центральної районної лікарні, а тому головний лікар Богуславської ЦРЛ ОСОБА_3 не зобов'язаний був виконувати таку вимогу посадової особи органу державної влади.

Зазначала, що 28 вересня 2016 року Богуславською районною радою в особі голови ОСОБА_6 її було призначено на посаду головного лікаря комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» і з нею укладено відповідний контракт, який не містить обмежень щодо її роботи за сумісництвом: згідно з яким вона не підпорядкована голові Богуславської районної державної адміністрації.

Вказувала, що робота за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської центральної районної лікарні жодним чином не впливала і не могла вплинути на організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинно: медико-санітарної допомоги», оскільки дана робота нею виконувалась після закінчення роботи в комунальному закладі, графік роботи якого з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 №35к по Богуславській центральній районній лікарні від 01 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи 01 березня 2018 року;

Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської центральної районної лікарні на 0,5 ставки з 01 березня 2018 року.

Стягнуто з Богуславської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12429,34 грн. та 2000 грн. витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач Богуславська центральна районна лікарня подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про внесення до наказу про звільнення № 35-К від 01 березня 2018 року правильної підстави для звільнення позивача.

Посилався на те, що стверджувати про те, що звільнення ОСОБА_2 було проведено раніше за призначення ОСОБА_7 не можна, оскільки наказ про звільнення позивача №35-К та наказ про переведення ОСОБА_7 на посаду лікаря-стоматолога-терапевта на повну ставку №38-К видані одночасно у один і той самий день.

Зазначав, що відповідно до чинного законодавства, Богуславська центральна районна лікарня є власністю територіальних громад Богуславського району управління якими здійснює Богуславська районна рада та повноваження щодо оперативного управління органами у сфері медицини покладено на Богуславську районну державну адміністрацію, а тому, при вирішенні питання про звільнення позивача у Богуславській центральній районній лікарні цілком логічно було взято до уваги лист голови Богуславської РДА про скасування ОСОБА_2 сумісництва на посаді лікаря-стоматолога-терапевта, в зв'язку з незадовільною організацією роботи Комунального закладу «Богуславський районний центр первинної медико-санітарної допомоги».

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача до Київського апеляційного суду від позивача не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Відповідач та треті особи в судове засідання, призначене на 27 грудня 2018 року не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином.

Від Богуславської районної державної адміністрації Київської області до апеляційного суду надійшов лист про перенесення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням голови Богуславської райдержадміністрації - ОСОБА_4 у відпустці з 02 листопада 2018 року по 15 листопада 2018 року та неможливістю з'явитися на судове засідання.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки причини неявки на судове засідання призначене на 27 грудня 2018 року останні не повідомили, представник відповідача він же третя особа по справі - ОСОБА_3 у судовому засіданні 15 листопада 2018 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відповідач при прийнятті наказу про звільнення діяв неправомірно та порушив норми діючого законодавства про працю України, а тому трудові права позивача підлягають захисту шляхом поновлення на роботі на займаній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу в.о. головного лікаря Богуславської ЦРЛ №21к по Богуславській центральній районній лікарні від 17 січня 2018 року ОСОБА_2 було продовжено тимчасовий трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, по зовнішньому сумісництву з 02 січня 2018 року на 2018 рік та встановлено графік роботи: понеділок-п'ятниця з 17 год. 20 хв. до 20 год. 38 хв. (а.с.8).

Згідно наказу головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні ОСОБА_3 за №35к по Богуславській центральній районній лікарні, ОСОБА_2 - лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської ЦРЛ (зовнішнього сумісника) звільнено з роботи 01 березня 2018 року (а.с. 9).

В даному наказі вказана підстава звільнення - лист голови Богуславської районної державної адміністрації ОСОБА_4 від 27 лютого 2018 року за №07-2-16/603.

Із копії листа голови Богуславської районної державної адміністрації ОСОБА_4 від 27 лютого 2018 року за №07-2-16/603 (а.с. 11), який адресовано головному лікарю Богуславської ЦРЛ ОСОБА_3, райдержадміністрація повідомляла про незадовільну організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» головним лікарем центру ОСОБА_2 Виходячи із ситуації, що склалася зобов'язували головного лікаря Богуславської ЦРЛ ОСОБА_3 скасувати ОСОБА_2 сумісництво у Богуславській ЦРЛ на посаді лікаря-стоматолога.

Відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями ст. 21 КЗпП України визначено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно декількох підприємства, установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також уразі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Тобто, звільнення сумісника можливе із загальних підстав, передбачених КЗпП України, зокрема статтями 36, 38 (за бажанням працівника) та 40 (з ініціативи роботодавця) та уразі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення та видання наказу №35к від 01 березня 2018року про звільнення позивача з займаної посади став лист Богуславської РДА від 27 лютого 2018 року №07.2-16/603.

Представник відповідача стверджував, що фактичні обставини, з якими пов'язувалось звільнення ОСОБА_2, не були вказані в наказі з помилки керівника відділу кадрів Богуславської ЦРЛ та просив змінити формулювання підстав звільнення. Зазначав, що головною підставою для звільнення позивача з роботи слугувало призначення в порядку переведення на посаду лікаря-стоматолога-терепавта працівника, який не є зовнішнім сумісником, згідно з наказом від 01 березня 2018 року № 38к. При цьому відповідач керувався ст.ст.7, 431 КЗпП України, та п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення ОСОБА_2 був підписаний особисто ОСОБА_3, а не керівником відділу кадрів.

Крім того, 01 березня 2018 року листом №372-03 головний лікар Богуславської ЦРЛ повідомив лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_2 про те, що з нею «вимушені розірвати трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта по зовнішньому сумісництву з 01 березня 2018 року.

Підставою для розірвання трудового договору є лист Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 27 лютого 2018 №07.2-16/603 (додається).

Тобто, ні в наказі про звільнення, ні в письмовому повідомленні про звільнення не були вказані обставини, з якими було пов'язане звільнення ОСОБА_2 на які посилався представник відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога відповідача змінити формулювання причин звільнення позивача з роботи не відповідає встановленим судом обставинам справи щодо підстав її звільнення, оскільки відсутність в оскаржуваному наказі формулювання причин звільнення, обставин з якими пов'язувалось звільнення, не дає підстав суду для змінити формулювання причин звільнення, оскільки інші підстави для звільнення представником відповідача були зазначені лише у відзиві на позов та не сформульовані в наказі.

А тому доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про внесення до наказу про звільнення №35-К від 01 березня 2018 року правильної підстави для звільнення позивача, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що наказ №38к від 01березня 2018 року про переведення лікаря-стоматолога ОСОБА_7 на посаду лікаря-стоматолога-терапевта був виданий після видання наказу №35-К від 01березня 2018 року про звільнення ОСОБА_2, в той час, як такий наказ мав передувати наказу про звільнення позивача.

Також із інформації головного лікаря Богуславської ЦРЛ ОСОБА_3, від 23 травня 2018 (а.с. 201) вбачається, що ОСОБА_7 з 02 лютого 2018 року по 01 серпня 2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років та після переведення на посаду лікаря-стоматолога-терапевта з 01 березня 2018 року до роботи фактично не приступила і продовжує перебувати у відпустці, тобто вказане свідчить про те, що на час звільнення позивача з роботи за зовнішнім сумісництвом її посада не була зайнята іншим основним працівником.

Доводи відповідача про те, що Богуславська центральна районна лікарня є власністю територіальних громад Богуславського району управління якими здійснює Богуславська районна рада та повноваження щодо оперативного управління органами у сфері медицини покладено на Богуславську районну державну адміністрацію, а тому, при вирішенні питання про звільнення позивача у Богуславській центральній районній лікарні цілком логічно було взято до уваги лист голови Богуславської РДА про скасування ОСОБА_2 сумісництва на посаді лікаря-стоматолога-терапевта, в зв'язку з незадовільною організацією роботи Комунального закладу «Богуславський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», де головним лікарем є ОСОБА_2, колегія суддів відхиляє, оскільки незадовільна організація роботи вищевказаного центру, де головним лікарем є ОСОБА_2, що також являються основним місцем її роботи, не може бути підставою для звільнення позивача із посади лікаря-стоматолога-терапевта, яку вона займає за сумісництвом, оскільки вказане суперечить нормам КЗпП України.

В порядку ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з ним повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 на підставі довідки про доходи від 21 березня 2018 року №30, суд визначив середню заробітну плату ОСОБА_2, яка складала 126,83 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2018 року по день постановлення рішення становить 12429,34 грн. (126,83 грн. х 98 робочих днів), що відповідає нормам чинного законодавства. Апеляційна скарга не містить доводів щодо здійсненого судом розрахунку.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Богуславської центральної районної лікарні - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: