Провадження № 2-з/761/664/2018
У Х В А Л А

12 грудня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Департаменту Організації митного контролю Державної фіскальної служби України в особі Відділу захисту прав інтелектуальної власності Управління заходів нетарифного регулювання ЗЕД, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКТУН» про припинення дій, що порушують майнові права, визнання не дійсними майнових прав інтелектуальної власності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа.

У грудні 2018 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони Державній фіскальній службі України, Департаменту Організації митного контролю Державної фіскальної служби України в особі Відділу захисту прав інтелектуальної власності Управління заходів нетарифного регулювання ЗЕД вчиняти дії, що обмежують у використанні в господарській діяльності юридичними особами корисної моделі «Паковання для транспортування та зберігання ядер волоських горіхів», охоронний документ патент України НОМЕР_4, що виданий Дежавною службою інтелектуальної власності України від 12.05.2014 року та належить ОСОБА_1 на підставі даних митного реєстру об'єктів інтелектуальної власності Митної служби ДФС; призупинити дію патенту НОМЕР_1 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_2 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_3 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; заборонити Міністерству економічного розвитку та торгівлі України приймати рішення та провадити дії щодо внесення будь яких змін до Державного реєстру патентів України на корисні моделі, в тому числі вносити відповідні зміни до даних Реєстрів та здійснювати пов'язані з цим публікації в офісному бюлетені «Промислова власність», зокрема стосовно передачі права третім особам повністю або частково та/або видачі дозволів (ліцензій) на корисні моделі за патентом НОМЕР_1 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_2 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_3 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер».

Свою вимогу обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд визнати дії Державній фіскальній службі України, Департаменту Організації митного контролю Державної фіскальної служби України в особі Відділу захисту прав інтелектуальної власності Управління заходів нетарифного регулювання ЗЕД, такими, що обмежують використання корисної моделі «Пакування для транспортування та зберігання ядер волоських горіхів», охоронний документ патент України НОМЕР_4; зобов'язати Державній фіскальній службі України, Департаменту Організації митного контролю Державної фіскальної служби України в особі Відділу захисту прав інтелектуальної власності Управління заходів нетарифного регулювання ЗЕД утриматися від дій, що обмежують використання корисної моделі за патентом України НОМЕР_4, шляхом виключення з митного реєстру об'єктів інтелектуальної власності Митної служби ДФС України реєстрації корисних моделей, що охороняються патентами України НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1; Визнати недійсними патенти НОМЕР_1 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_2 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер»; патенту НОМЕР_3 на корисну модель «Тара з полімерного матеріалу для транспортування волоських горіхів або їх очищених ядер».

З поданої заяви вбачається, що у ній належним чином не мотивовано те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також враховуючи заявлені позовні вимоги та звертаючи уваги на те, що позивач просить шляхом забезпечення цивільного позову, фактично ухвалити рішення по заявленим ним позовним вимогам без розгляду справи по суті, що процесуально є не допустимим.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення поданого цивільного позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 149 - 153, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Департаменту Організації митного контролю Державної фіскальної служби України в особі Відділу захисту прав інтелектуальної власності Управління заходів нетарифного регулювання ЗЕД, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКТУН» про припинення дій, що порушують майнові права, визнання не дійсними майнових прав інтелектуальної власності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя