ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року,

м. Харків

справа № 616/226/18

провадження № 22-ц/818/568/18

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у складі судді Нестайка Ю.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

16.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 38300 гр.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 10.07.2017 о 15 год. 50 хв. в смт Великий Бурлук Великобурлуцького районного суду Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль CHERY A 15 Amulet, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, і автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, з причепом Novatrail Ski 24, номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13.07.2017 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На ремонт пошкодженого DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, а саме на придбання запасних частин, позивач витратив 38 300 грн., які просив стягнути з відповідача на підставі ч.1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 11.06.2018 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_2 вказує, що відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав належних та достатніх доказів для встановлення розміру йому завданої шкоди. Однак, які механічні пошкодження були заподіяні автомобілю ОСОБА_2 відповідачем під сумнів не ставилась. Під час розгляду справи відповідач у своєму відзиві та поясненнях в суді не зазначав про відсутність або невідповідність механічних пошкоджень автомобіля потерпілої сторони. Вказує, що відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи, а доказів, які б спростовували зазначену у квитанціях інформацію про вартість придбаних ним запчастин, відповідач не надав. Підстав для виникнення сумніву в достовірності квитанцій відповідачем не зазначено. Факт придбання автозапчастин позивачем по тій вартості яка зазначена у квитанціях не був спростований відповідачем, який не надав достовірних доказів того, що на відновлювальний ремонт автомобілю позивачем витрачена менша грошова сума.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Цивільне судочинство, згідно положень статті 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дана справа до таких випадків не відноситься.

Зважуючи на предмет спору, у даній справі обовязком позивача є доведення шляхом надання суду належних та допустимих доказів сукупність таких обставин: факт заподіяння йому шкоди; протиправність дій відповідача; наявність причинного звязку між протиправними діями відповідача і завданою позивачу шкодою; вину відповідача в заподіянні вказаної шкоди.

Відповідно до вказаних засад змагальності процесуальним обовязком відповідача, у разі невизнання позову, є обовязок доводити таким же чином безпідставність позовних вимог та спростовувати надані ним докази на підтвердження своїх доводів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо здійснення ними процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Судом встановлено, а сторони не заперечували той факт, що 10 липня 2017 року о 15 год. 50 хв., відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «CHERY A15 Amulet», державний номерний знак НОМЕР_1, при виїзді на нерегульоване перехрестя вулиці Транспортна та вулиці Весняна» в смт. Великий Бурлук Харківської області, не надав перевагу в русі автомобілю DAFXF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом Novatrail Ski 24, державний номерний знак НОМЕР_3, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, та яким керував громадянин ОСОБА_5, рухаючись по головній дорозі. Внаслідок зіткнення були пошкоджені транспортні засоби (ТЗ).

Врезультаті ДТП вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає, тим самим ОСОБА_3 порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України (а.с.6).

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13.07.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Судом встановлено, що зіткнення ТЗ сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху.

Відповідач ОСОБА_3 визнав факт заподіяння шкоди внаслідок ДТП та свою вину в цьому, але категорично не погоджувався з розміром зазначеної позивачем шкоди, вважаючи недоведеним її розмір.

Крім того, обґрунтовуючи заперечення на позов, ОСОБА_3 вказував також на ту обставину, що його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової», згідно до полісу № АК/5990962, виданого ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», і він 10.07.2017 року, тобто в день, коли сталася ДТП, звернувся до страховика з відповідним повідомленням та поясненнями про обставини ДТП, щоб надати змогу позивачу отримати страхову виплату та відшкодувати свої збитки. Однак позивач ОСОБА_2 цим правом не скористався, страховику не повідомив місцезнаходження свого пошкодженого автомобіля, і не надав свій автомобіль для огляду страховим комісаром або експертом для складання дефектовочного акту та/або експертного висновку з метою встановлення спеціалістами дійсного обсягу пошкоджень і розміру заподіяних збитків.

Із змісту листа ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», адресованого ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2 30.10.2017 подавав страховику повідомлення про настання страхової події, однак автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, для огляду не надавав, у звязку з чим на підставі п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» відмовила ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування (а.с. 42-43).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, які саме пошкодження були заподіяні автомобілю позивача, до суду не надано. Чотири товарні чеки від 15.07.2017 на придбання запасних частин не дають можливості встановити, хто придбав ці запасні частини, для ремонту якого саме транспортного засобу вони були використані, чи пов'язане придбання цих запасних частин саме з необхідністю їх використання для ремонту автомобіля позивача, який був пошкоджений при ДТП.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вимогами ст.1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що надані позивачем докази, а саме товарні чеки від 15.07.2017 на придбання запасних частин не дають можливості встановити, хто придбав ці запасні частини, для ремонту якого саме транспортного засобу вони були використані, чи пов'язане придбання цих запасних частин саме з необхідністю їх використання для ремонту автомобіля позивача, який був пошкоджений при ДТП.

Надана позивачем довідка ФОП ОСОБА_6 від 04.04.2018 року про проведення заміну деталей автомобілю DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, не може бути прийнята як належний доказ пошкодження автомобіля та проведення відновлюваного ремонту після ДТП, оскільки не складались акт про огляд транспортного засобу безпосередньо після ДТП, не складався акт виконаних робіт з ремонту автомобіля, звіт про розмір шкоди, здійснений суб'єктом оціночної діяльності.

ФОП ОСОБА_6 до такого спеціально визначеного субєкту, який за законом уповноважений здійснювати відповідну оцінку, не відноситься.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не оспорював та не спростував надані ним квитанції про вартість автомобільних деталей, оскільки предметом доказування у цій справі є розмір шкоди, який саме позивач зобовязаний довести шляхом подання належних та допустимих доказів, а не абстрактна вартість деталей для автомобіля.

Зважуючи на викладене колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги і залишає рішення суду без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_7