Справа № 304/1357/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 304/1357/17 за заявою Органу опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, заінтересовані особи Тур'я-Реметівський психоневрологічний інтернат і ОСОБА_2, про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перечинського районного суду від 8 лютого 2018 року, головуючий суддя Ганько І.І., присяжні Годована М.Е., Барник М.І., -

встановив:

Орган опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області звернувся 17.11.2017 до суду із заявою, яку мотивував таким.

Рішенням Хустського районного суду від 08.05.2003 у справі № 2-113/2003 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним. ОСОБА_3 перебуває в Тур'я-Реметівському психоневрологічному інтернаті на повному державному утриманні з 13.12.2013. Заявою від 25.10.2017 психоневрологічний інтернат звернувся до Тур'я-Реметівської сільської ради про подання органом опіки та піклування до суду заяви про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3

Орган опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради 29.07.2016 звернувся до суду із заявою про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У справі № 304/958/2016 були проведені дві судово-психіатричні експертизи, із яких повторна експертиза, що проводилася у Львівській обласній державній клінічній психіатричній лікарні, висновком від 14.07.2017 № 356 засвідчила, що ОСОБА_3 на даний час страждає параноїдною шизофренією епізодичного типу перебігу, з наростаючим дефектом, стан ремісії; наявні у його психічному стані розлади мислення, емоційно-вольової сфери, зниження критики до передбачення чи планування власних дій виражені не глибоко і не досягають рівня стійкого хронічного психічного захворювання чи недоумства, тому не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але істотно впливають на цю здатність; потребує піклувальника.

Ці обставини відповідно до п. 1 ст. 36 ЦК України є підставами для обмеження ОСОБА_3 у цивільній дієздатності.

Посилаючись на ці обставини, заявник просив:

скасувати рішення Хустського районного суду від 08.05.2003 у справі № 2-113/2003 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним і обмежити його дієздатність.

Рішенням Перечинського районного суду від 08.02.2018, дату складення повного тексту якого в рішенні не зазначено, заяву задоволено:

скасовано рішення Хустського районного суду від 08.05.2003 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним;

визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обмежено дієздатним.

Із рішенням суду не погодився ОСОБА_2, від його імені апеляційну скаргу на рішення подала представник ОСОБА_6 Заінтересована особа вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд обґрунтував своє рішення посиланням на ряд рішень ЄСПЛ, які не мають стосунку до справи по суті, позаяк стосуються права особи на розгляд її справи судом як такого. Тим часом, ОСОБА_3 таких перешкод не мав і його право на судовий розгляд не порушувалося.

Крім того, суд не мав процесуальних підстав вирішувати питання про обмеження цивільної дієздатності особи не поновивши перед цим її цивільну дієздатність. Суд не вирішував питання про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_3

Просить рішення суду скасувати, у задоволенні заяви - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу орган опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка апеляцію підтримала, представника заявника і Тур'я-Реметівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_7, який скаргу не визнав, думку ОСОБА_3, який висловився проти скасування рішення суду і просив «відпустити його додому», обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для скасування судового рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатним. Таке рішення суду є правильним по суті, справедливим, узгоджується з вимогами закону та відповідає обставинам справи.

Конституцією України встановлено, що:

людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 3);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8);

усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21);

кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості (ст. 23);

кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

ЦК Української РСР (1963 р.) визначав таке:

здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку (ст. 11 ч. 1);

ніхто не може бути обмежений у правоздатності або дієздатності інакше, як у випадках і в порядку, передбачених законом (ст. 12 ч. 1);

громадянин, який внаслідок душевної хвороби або недоумства не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнаний судом недієздатним в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР, і над ним встановлюється опіка; в разі видужання або значного поліпшення здоров'я громадянина, визнаного недієздатним, суд поновлює його в дієздатності (ст. 16 ч.ч. 1, 3).

За приписами ЦК України:

цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання; обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 30 ч.ч. 1, 2);

суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 36 ч.ч. 1, 3);

фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 39 ч.ч. 1, 2);

за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 42 ч.ч. 1, 2).

На час звернення органу опіки та піклування до суду із заявою норми ЦПК України передбачали, що скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування (ст. 241 ч. 4).

ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, встановлює, що скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім'ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною (ст. 300 ч. 4).

Суд при розгляді справи керується положеннями Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та керується принципом верховенства права (ст. 10 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Хустського районного суду від 08.05.2003 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця с. Липецька Поляна Хустського району Закарпатської області було визнано недієздатним (а.с. 7). Рішенням Виконавчого комітету Липецько-полянської сільської ради Хустського району від 22.06.2003 № 22 опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено ОСОБА_2, 1944 р.н., мешканця АДРЕСА_1.

З 13.12.2013 ОСОБА_3, 1948 р.н., перебував у Тур'я-Реметівському психоневрологічному інтернаті Перечинського району Закарпатської області на повному державному утриманні (а.с. 3-6).

У липні 2016 року орган опіки та піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району звернувся до суду із заявою про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_3, 1948 р.н., проте, ухвалою Перечинського районного суду від 24.10.2017 провадження в справі № 304/958/16-ц було закрито на підставі ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України в чинній на відповідний час редакції.

Водночас під час провадження в цій справі на підставі ухвали суду від 11.08.2016 була проведена судово-психіатрична експертиза Обласною психіатричною лікарнею м. Берегово Закарпатської області (Висновок судово-психіатричного експерта від 16.02.2017 № 31, а.с. 11-16), а на підставі ухвали суду від 31.05.2017 була проведена повторна судово-психіатрична експертиза Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею (Висновок судово-психіатричного експерта від 14.07.2017 № 356, а.с. 21-26).

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта від 14.07.2017 № 356, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема: доступний формальному контакту; правильно орієнтований в часі, просторі та у власній особі; пам'ять на події з минулого та теперішні збережена в повному обсязі; повідомляє, що бажає поновити дієздатність, оскільки вважає, що може проживати з колишньою дружиною і вести спільне господарство; маячні ідеї не висловлює; на даний час страждає параноїдною шизофренією епізодичного типу перебігу, з наростаючим дефектом, стан ремісії; наявні у його психічному стані розлади мислення, емоційно-вольової сфери, зниження критики до передбачення чи планування власних дій виражені не глибоко і не досягають рівня стійкого хронічного психічного захворювання чи недоумства, тому не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але істотно впливають на цю здатність; потребує піклувальника.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував зазначений експертний висновок, що був виконаний встановленим порядком на підставі ухвали суду у справі, яка стосувалася по суті того ж предмету, що й дана справа, і участь у якій брали ті ж особи. Висновок виконано незадовго до вирішення питання судом у справі, що розглядається, дано відповідь на питання, що є визначальним у справі, висновок відповідає вимогам щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказу (ст.ст. 57-59, 66, ст. 179 ч. 1, ст. 241 ч. 4 і ст.ст. 76-80, 102, ст. 300 ч. 4 відповідних редакцій ЦПК України).

За таких умов необхідності проводити втретє судову експертизу, яка по суті щойно була завершена, не було, як не було й процесуальних перешкод для використання експертного висновку в якості доказу в справі.

Оцінюючи доводи апеляції щодо порушення процесуального порядку вирішення питання стосовно обмеження цивільної дієздатності особи з огляду на відсутність судового рішення про поновлення перед цим її цивільної дієздатності апеляційний суд виходить із такого.

Визнання особи недієздатною пов'язується з ухваленням судом відповідного рішення. У разі видужання особи або значного поліпшення її психічного стану виникають підстави для скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною.

Конструкція відповідних норм цивільного процесуального закону передбачає передусім прийняття судом рішення про скасування раніше постановленого рішення про визнання особи недієздатною, скасування такого рішення вже само по собі тягне відповідний правовий наслідок у вигляді поновлення цивільної дієздатності особи, оскільки правова підстава для визнання її недієздатною перестає існувати. Додаткового підтвердження такого правового наслідку не вимагається.

Таким чином, скасування рішення суду про визнання особи недієздатною означає поновлення цивільної дієздатності особи, при цьому, заявник не позбавлений права просити, а суд - постановити окремо і про поновлення цивільної дієздатності особи, що не суперечить вимогам закону та може, за певних умов, бути доцільним, проте, на суть питання не впливає. Відсутність такої окремої констатації у резолютивній частині рішення сама по собі не усуває та не спростовує факту поновлення цивільної дієздатності особи внаслідок скасування рішення суду про визнання її недієздатною. Тож суд за цих обставин міг прийняти й рішення про визнання особи обмежено дієздатною.

Міркування в апеляційній скарзі щодо мотивації судом першої інстанції свого рішення посиланням на рішення Європейського суду з прав людини стосовно права особи на справедливий суд у контексті забезпечення особі можливості участі в судовому процесі не впливають на справу по суті. Суд має право достатньо широкого розсуду для визначення меж і підстав мотивації конкретного судового рішення з урахуванням обставин справи. Наведена судом мотивація не суперечить предмету і меті правосуддя в даній справі.

Понад те, у контексті доступу особи, визнаної судом недієздатною, до суду з метою скасування відповідного рішення суду та як наслідок - поновлення її цивільної дієздатності, Верховний Суд України у постанові від 24.02.2014 у справі № 6-15цс13 висловив правову позицію, за змістом якої особа, визнана судом недієздатною, не може бути обмежена в праві доступу до національного суду. Верховний Суд України обґрунтовував свою правову позицію висновками, що їх Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Наталія Михайленко проти України» (рішення від 12.03.2011), а також тими рішеннями ЄСПЛ, на які посилався суд першої інстанції вирішуючи справу, рішення в якій переглядається.

Відтак, суд першої інстанції мав підстави для скасування судового рішення про визнання особи недієздатною, чого апеляція у межах наведених у ній доводів не спростовує. Рішення суду відповідає, окрім іншого, принципам верховенства права та справедливості, враховує законні права та гідність ОСОБА_3, який тривалий час перебуває в інтернатному закладі, у відриві від сім'ї, підстави для чого наразі перестали існувати. Доводів, які б заперечували по суті обґрунтованість заяви органу опіки та піклування та наявність підстав для скасування судового рішення про визнання особи недієздатною, апеляція не містить.

Беручи до уваги положення ст. 367 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із відмовою в задоволенні заяви, тому відповідно до ст. 375 цього Кодексу апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 2. ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Перечинського районного суду від 8 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 9 серпня 2018 року.

Судді