РІШЕННЯ

Іменем України

14.08.2018 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути заборгованість по лізинговим платежам та завдані збитки за договором про фінансовий лізинг № 00002854 від 24 березня 2011 року в загальному розмірі 307 874,71 грн., посилаючись на те, що між ним та ТОВ «Постман» 24 березня 2011 року було укладено договір про фінансовий лізинг № 00002854 разом із загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» придбало обєкт лізингу - транспортний засіб VW TS Kasten 1.9 | TDI, 2009 року виробництва, шасі № WV1ZZZ7H9H033730, двигун № НОМЕР_1. Обєкт лізингу належить позивачу на праві власності, підтвердженням чого є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС № 847932.

21 квітня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» передало даний обєкт лізингу Товариству з обмеженою відповідальністю «Постман» згідно акту прийому-передачі на умовах фінансового лізингу строком на 60 місяців, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Постман» відповідно до п.6.1. договору про фінансовий лізинг № 00002854 зобовязалось щомісяця сплачувати лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що є Додатком до Договору про фінансовий лізинг № 00002854. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом (Договір про фінансовий лізинг разом з загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу). Дати сплати та суми лізингових платежів визначалися Додатком до договору про фінансовий лізинг - Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

За умовами зазначеного договору, ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобовязань.

На виконання своїх зобовязань за контрактом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Постман» повністю виконало зобовязання щодо сплати 45-ти чергових щомісячних лізингових платежів.

У звязку з систематичним порушенням ТОВ «Постман» умов контракту, частковою несплатою 46-го, 47-го, 48-го, 49-го, 50-го чергових щомісячних лізингових платежів відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, позивач 05.05.2015 звернувся до ТОВ «Постман» з вимогою про повернення обєкта лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання контракту. Відповідно до пункту 12.13 контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони. Вказане повідомлення-вимога від 05.05.2015 було надіслане ТОВ «Постман» 02 червня 2015 р. Відповідно, контракт припинив свою дію 17.06.2015 р. (а.с.3)

ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви 29 березня 2016 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» зі сплати протермінованих чергових щомісячних 46-го, 47-го, 48-го, 49-го, 50-го лізингових платежів за контрактом складає 30 341,84 грн.

Відповідно до умов поруки, які є невідємною частиною Контракту, ОСОБА_1 поручився за належне виконання зобовязань ТОВ "Постман" перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за договором про фінансовий лізинг 00002854 від 24.03.2011 р. в повному обсязі, тому позивач просить стягнути з солідарно з ТОВ "Постман" та поручителя ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 307 874,71 грн., з яких: 30 341,84 грн. - заборгованість за лізинговими платежами № 46-50; 4 645,00 грн. - пеня, 1 393,49 грн. - 3% річних, 6 126,81 грн. - інфляційні втрати, 11 816,31 грн. - проценти за користування чужими коштами, 253 551,26 грн. - збитків та 4 618,13 грн. - сплаченого судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлений про час та місце розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності останнього та відповідача ОСОБА_1, позовні вимоги заперечив з причин припинення поруки, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24 березня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» був укладений договір про фінансовий лізинг № 00002854, за яким ТОВ «Порше лізинг Україна» 21 квітня 2011 року передало ТОВ «Постман» за актом приймання передачі у фінансовий лізинг обєкт лізингу - транспортний засіб VW TS Kasten 1.9 | TDI, 2019 року виробництва, шасі № WV1ZZZ7HZ9H033730, двигун № НОМЕР_1.

Обєкт лізингу належав позивачу на праві власності, підтвердженням чого є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС № 847932.

Відповідно до п.6.1. договору про фінансовий лізинг № 00002854, Товариство з обмеженою відповідальністю «Постман» (як лізингоодержувач) зобовязалось щомісяця сплачувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (як лізингодавцеві) лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), який є додатком до вищевказаного договору. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених договором.

З умов вказаного договору про фінансовий лізинг вбачається, що ОСОБА_1 виступив поручителем за лізинговими зобовязаннями, прийнятими на себе лізингоодержувачем (ТОВ «Постман») перед лізингодавцем (ТОВ «Порше Лізинг Україна»). Договором про фінансовий лізинг № 00002854 встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», що відповідає вимогам ч.2 ст.554 ЦК України. Тобто, відповідно до умов поруки (які, як частина Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, є додатком до договору про фінансовий лізинг № 00002854), поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань лізингоодержувача на підставі або у звязку з договором про фінансовий лізинг або будь-якою його невідємною частиною.

У звязку з тим, що ТОВ «Постман» не в повному обсязі виконало умови Договору про фінансовий лізинг № 00002854 від 24 березня 2011 року, а саме: прострочило сплату щомісячних чергових лізингових платежів № 46-50 з 15.02.2015 до 15.06.2015, ТОВ «Порше Лізинг Україна» у відповідності до вимог п. 12.13. Контракту склало 05.05.2015 лист з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу з вимогою про повернення обєкту лізингу, даний лист було направлено ТОВ «Постман» 02.06.2015, сам договір фінансового лізингу припинив свою дію 17.06.2015 - на 10-ий робочий день з часу направлення даного повідомлення ТОВ «Постман» згідно умов п.12.13. контракту.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Оскільки ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути з боржника та поручителя в розмірі 307 874,71 грн., з яких: 30 341,84 грн. - заборгованість за лізинговими платежами № 46-50; 4 645,00 грн. - пеня, 1 393,49 грн. - 3% річних, 6 126,81 грн. - інфляційні втрати, 11 816,31 грн. - проценти за користування чужими коштами, 253 551,26 грн. - збитків та 4 618,13 грн. - сплаченого судового збору.

При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергових лізингових платежів) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_1, як поручителю за вищевказаним договором про фінансовий лізинг. Також відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про розірвання позивачем договору про фінансовий лізинг, вимоги позивача про повернення обєкту лізингу та погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання ( в т.ч. поруки) вчиняється в письмовій формі ( ч.1 ст.547 ЦК України).

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника (поручителем) та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч.4.ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя, якщо інше не передбачено законом (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.251та ч. 2 ст.252 ЦК України).

Згідно п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 12 УМОВ ПОРУКИ (які є частиною загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Додатку до Договору про фінансовий лізинг № 00002854 від 24.03.2011 р.) визначено, що вони ( ці умови поруки) набирають чинності з моменту їхнього підписання Порше Лізинг Україна та Поручителем та залишаються чинними до повного виконання зобовязань лізингоодержувача, передбачених пунктом 12 контракту.

Отже, з договору поруки, який був укладений між позивачем та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання лізингоодержувачем (ТОВ «Постман») договору про фінансовий лізинг № 00002854, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником (лізингоодержувачем) своїх зобов'язань за основним договором не є встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки, це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України щодо визначення поняття «строку», тому в даному випадку підлягають застосуванню норми другого речення ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор по відношенню до поручителя вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки, із закінченням строку припинилося матеріальне право (аналогічна правова позиція, зазначена у постановах Верховного Суду України № 6-170цс13, 6-41цс14).

Припинення поруки відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду.

Правова позиція щодо предявлення позову до поручителя в межах 6 місяців з моменту виникнення простроченої заборгованості висловлена Верховним Судом України в постановах: від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-3120цс15, від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, від 29 березня 2017 р. у справі 6-3087цс16, від 13 вересня 2017 р. у справі 6-1455цс17, від 14 червня 2017 р. у справі 6-1009цс17.

При розгляді даної справи встановлено, що прострочення чергових щомісячних лізингових платежів настало: 15.02.2015 (46-го платежу), 15.03.2015 (47-го платежу), 15.04.2015 (48-го платежу), 15.05.2015 (49-го платежу), 15.06.2015 (50-го платежу). Вищевказані дати сплати чергових щомісячних лізингових платежів (строки виконання зобовязання за договором про фінансовий лізинг № 00002854) - визначені Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що є додатком до договору про фінансовий лізинг № 00002854 від 24.03.2011 р.

Договір було розірвано позивачем 17.06.2015.

Отже, згідно умов другого речення ч.4.ст.559 ЦК України, у ТОВ «Порше Лізинг Україна» виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00002854 від 24.03.2011 р. в частині чергових платежів, починаючи з 16.02.2015 (по 46-му платежу), 16.03.2015 (по 47-му платежу), 16.04.2015 (по 48-му платежу), 16.08.2015 (по 49-му платежу), 16.06.2015 (по 50-му платежу) відповідно, протягом наступних шести місяців після вказаних дат.

Тобто, щоб не допустити припинення поруки за договором про фінансовий лізинг № 00002854 від 24 березня 2011 року, відповідно до норм другого речення ч.4.ст.559 ЦК України, позивач мав звернутися з відповідним позовом до поручителя :

- до 15.08.2015 по протермінованому платежу № 46, дата сплати якого 15.02.2015,

- до 15.09.2015 по протермінованому платежу № 47, дата сплати якого15.03.2015,

- до 15.10.2015 по протермінованому платежу № 48, дата сплати якого15.04.2015,

- до 15.11.2015 по протермінованому платежу № 49, дата сплати якого15.05.2015,

- до 15.12.2015 по протермінованому платежу № 50, дата сплати якого15.06.2015.

Однак, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з даним позовом 26.04.2016 (а.с.100). Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском 6 місячного строку, встановленого другим реченням ч.4 ст.559 ЦК України.

З наведених міркувань, суд вважає припиненою поруку ОСОБА_3, за договором про фінансовий лізинг № 00002854 від 24 березня 2011 року, що був укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман».

Відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 14.08.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.