П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Київ

справа № 369/10398/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/2244/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Усатова Д.Д. від 17 листопада 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ПАТ "ВБР" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № IKAPNAIG.121201.001, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 80 991 грн. зі сплатою 15,50 % річних строком до 9 квітня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між ПАТ "ВБР" та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.121259.001, згідно з яким останній зобов'язалася солідарно відповідати за всіма зобов'язаннями ОСОБА_2 перед банком за виконання кредитних зобов'язань.

Відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, внаслідок чого станом на 25 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 106 110 грн. 05 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15 126 грн. 38 коп.; простроченої заборгованості у розмірі 30 668 грн. 54 коп.; поточної заборгованості за процентами у розмірі 163 грн. 76 коп.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 16 132 грн. 70 коп.; заборгованості по комісії у розмірі 3 239 грн. 60 коп.; пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 110 грн. 05 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року позов ПАТ "ВБР" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВБР" заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.121201.001 від 10 квітня 2013 року в розмірі 106 110 грн. 05 коп., що складається із:

заборгованості за кредитом у розмірі 15 126 грн. 38 коп.; простроченої заборгованості у розмірі 30 668 грн. 54 коп.; поточної заборгованості за процентами у розмірі 163 грн. 76 коп.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 16 132 грн. 70 коп.; заборгованості по комісії у розмірі 3 239 грн. 60 коп.; пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВБР" судові витрати в розмірі 795 грн. 82 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що банком не направлялись вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому час виконання основного зобов'язання не настав; суд не звернув увагу на те, що банк пропустив шестимісячний строк для звернення до поручителя із відповідною вимого, а тому порука є припиненою.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "ВБР" зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 10 квітня 2013 року між ПАТ "ВБР" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № IKAPNAIG.121201.001, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 80 991 грн. зі сплатою 15,50 % річних строком до 9 квітня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між ПАТ "ВБР" та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.121259.001, згідно з яким останній зобов'язалася солідарно відповідати за всіма зобов'язаннями ОСОБА_2 перед банком за виконання кредитних зобов'язань.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 листопада 2015 року банком були направлені вимоги про дострокове погашення кредиту, які були залишені відповідачами без задоволення.

Як убачається з матеріалів справи, станом на 25 жовтня 2016 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 106 110 грн. 05 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15 126 грн. 38 коп.; простроченої заборгованості у розмірі 30 668 грн. 54 коп.; поточної заборгованості за процентами у розмірі 163 грн. 76 коп.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 16 132 грн. 70 коп.; заборгованості по комісії у розмірі 3 239 грн. 60 коп.; пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, а ОСОБА_1 зобов'язався солідарно відповідати за невиконання її кредитних зобов'язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що банком не направлялись вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому строк виконання зобов'язання не настав є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука є припиненою, оскільки банком пропущено шестимісячний строк для звернення до поручителя із відповідною вимогою є необґрунтованими з таких підстав.

Вимога банку про дострокове повернення кредиту була направлена ОСОБА_1 18 листопада 2015 року, де зазначалось про необхідність погашення заборгованості у строк до 17 грудня 2015 року.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 10 квітня 2013 року № IKAPNAIG.121201.001.

Якщо кредитор на підставі ч. 2. ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу строк пред'явлення вимоги підлягає обрахуванню від цієї дати.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13.

Відповідно до п. 13 договору поруки від 10 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ "ВБР" та ОСОБА_1, цей договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Проте, в п. 14 зазначеного договору сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитор в межах п'ятирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Наведене свідчить, що сторони дійшли згоди щодо встановлення строку дії поруки, який складає п'ять років з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а отже, посилання скаржника на припинення договору поруки з підстав пропуску банком шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова