Справа № 698/681/18
Провадження № 2/698/368/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"07" грудня 2018 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Баранова О.І.,
за участю секретаря Триліс Я.О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
28.09.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 26.03.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач 26.03.2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в сумі 5600.00 грн. Позивач зазначає, що при зміні кредитного ліміту, Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно вказаних договірних норм, клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, а також надає Банку право на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту.
Позивач стверджує, що відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобовязань за кредитним договором.
Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобовязань за вищевказаним договором, станом на 04.07.2018 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 115316.84 грн., у тому числі:
- 5429.53 грн. - заборгованість за кредитом;
- 109887.31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.03.2010 по 31.01.2017 року.
В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 26.03.2010 року.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 115316.84 грн. та судові витрати. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Катеринопільського районного суду від 01 жовтня 2018 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ст.128 ч.11 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
З заяви позичальника від 26.03.2010 року з доданою до нею формою розписки про ознайомлення з у мовами надання споживчого кредиту фізичним особам, яка одночасно є і розпискою про узгодження вказаних умов вбачається, що відповідачу було розяснено умови кредитування та між ним і позивачем було досягнуто згоди про укладення кредитного договору відповідно до обумовленої форми.
Судом встановлено, що шляхом підписання заяви позичальника від 26.03.2010 року з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, 26.03.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір.
З розрахунку заборгованості за договором від 26.03.2010 року вбачається, що станом на 04.07.2018 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 115316.84 грн., у тому числі:
- 5429.53 грн. - заборгованість за кредитом;
- 109887.31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.03.2010 по 31.01.2017 року.
Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості відповідає умовам кредитного договору від 26.03.2010 року, зокрема пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є складовою частиною договору та згідно яких вбачається, що позивач має право на нарахування штрафу у розмірі 500 грн., плюс 5% від суми заборгованості. Крім того, з розрахунку вбачається, що станом на 26.03.2012 року, тобто на час закінчення двохрічного строку дії кредитної картки загальна заборгованість відповідача за відсотками складала 1624,70 грн.
Відповідно до п. 3.1 розділу 1.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки та видає картки, їх вид і строк дії визначено у заяві, та у памятці клієнта, підписанням якої клієнт, і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття карткового рахунку, яка зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви.
Згідно п. 9.4 розділу 1.1 Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що у випадку наявності перевищення платіжного ліміту по картці і непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, картка закривається, наступне поновлення дії картки можливо лише після повного погашення заборгованості клієнтом.
Згідно п. 9.12 розділу 1.1 Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії укладеного кредитного договору складає 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий само строк.
Згідно п.п. 3.1.1 розділу II Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що
строк дії картки зазначено на лицьовій стороні картки (місяць, рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.
Згідно п.п. 3.1.3 розділу II Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що після закінчення строку дії відповідна карта продовжується банком на новій строк (шляхом надання клієнту карті с новім строком дії), якщо раніше (до початку місяця в якому закінчується строк дії) не надійшла письмова заява держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.
Згідно п. 3.1.4 розділу II Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії карт миттєвого випуску не підлягає продовженню.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.
Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно висновку про правильне застосування норм права викладеному у п. 90 постанови ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, на підставі ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 91 постанови ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.
Відповідно до ч.ч. 1-10 ст. 88 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Таким чином, з урахуванням висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 90 постанови ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, а також відсутності належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт продовження строку дії укладеного між сторонами кредитного договору, суд відповідно до Умов і правил надання банківських послуг визнає, що погоджений сторонами строк кредитування обмежується строком дії картки, який складає два роки. Отже, відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані лише за вказаний дворічний період і згідно розрахунку на час його закінчення складають -1624,70 грн. Тобто, нарахування позивачем відсотків після закінчення, вказаного строку дії договору суперечить вимогам абз. 2 ч. 1 ст. 1048 України і є протиправним.
Крім того, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 2 ст. 616 ЦК суд визнає, що визначений позивачем розмір неустойки підлягає зменшенню за рішенням суду, оскільки він значно перевищує розмір збитків. При цьому суд враховує, що позивач не вжив своєчасних заходів щодо зменшення збитків, оскільки згідно розрахунку постійне прострочене сальдо заборгованості за кредитом, а отже право позивача на позов виникло 26.03.2012 року, в той час як позивач звернувся з позовом лише 28.09.2018 року. Отже суд визнає обґрунтованим розмір пені який дорівнює сумі прострочених зобовязань відповідача за кредитом і складає 7054,23 грн.(5429.53+1624,70).
Відповідно підлягає зменшенню визначений позивачем розмір штрафу (процентна складова - 5 % від суми заборгованості), який, з урахуванням визнаної судом заборгованості за кредитом, складає 352,71 грн. (7054,23 х 5: 100) = 352,71.
Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за кредитним договором.
- 5429,53 грн. - заборгованість за кредитом ;
- 1624,70грн.. - заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 7054,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
- 352,71грн. - штраф (процентна складова).
Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (12,97%) в розмірі 228,53 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 549-552, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265,268, 274 ч. 1, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: О.І. Баранов