Справа № 127/8991/18
Провадження № 22-ц/772/1678/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 рокуСправа № 127/8991/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року, постановлену суддею Венгрин О.О. о 15:25 год. у місті Вінниці, повний текст судового рішення виготовлений 27 червня 2018 року,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Ухвалою Вінницького міського суду від 19 квітня 2018 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 186, 7 м2, земельну ділянку, загальною площею 0, 041 га (кадастровий номер НОМЕР_1), з цільовим призначенням: для комерційного використання, земельну ділянку, загальною площею 0, 0801 га (кадастровий номер НОМЕР_2), цільовим призначенням: для іншої комерційної діяльності, що розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалою цього ж суду від 05 червня 2018 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на 47/100 часток житлового будинку, загальною площею 189, 7 м2 та 47/100 часток земельної ділянки, площею 0, 0881 га (кадастровий номер НОМЕР_3), з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_2.

Судові рішення про забезпечення позову приймалися за результатами розгляду заяв представника позивача - адвоката ОСОБА_5

25 червня 2018 року представник відповідача ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, забезпечених ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня та 05 червня 2018 року.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що заяви про забезпечення позову підписані представником позивача - адвокатом ОСОБА_5, яка не мала повноважень на їх підписання. Окрім цього, в ухвалах місцевого суду не вирішено питання про зустрічне забезпечення позову.

Того ж дня, представник відповідача ОСОБА_6 звернувся в суд із заявою про зустрічне забезпечення позову, мотивуючи її тим, що нерухоме майно, на яке накладено арешт - це особисте майно ОСОБА_4, яке придбавалось з метою його подальшого продажу, а не для власного використання, відтак забезпечення позову ставить під загрозу виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед іншими особами щодо арештованого нерухомого майна.

У зв'язку з тим, що вартість майна на яке накладено арешт складає 7 181 971 грн, представник відповідача просив застосувати заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов'язання позивача ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 1 795 492, 75 грн, тобто 25 % від вартості арештованого майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяв ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що адвокат ОСОБА_5, подаючи до суду заяви про забезпечення позову, діяла в межах повноважень наданих їй позивачем, в тому числі мала право підписувати заяви про забезпечення позову, а відтак доводи заявника є необґрунтованими.

Також місцевий суд прийшов до висновку, що заява про зустрічне забезпечення позову необґрунтована і не підтверджена належними доказами.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав до Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення й ухвалити нове, про скасування заходів забезпечення позову, забезпечених ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня та 05 червня 2018 року або про застосування заходів зустрічного забезпечення позову, зобов'язавши позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 1 795 492, 75 грн в межах десятиденного строку з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що адвокат ОСОБА_5 не мала повноважень подавати заяви про забезпечення позову від імені позивача, однак суд першої інстанції не дав цьому належної правової оцінки.

Також зазначав, що відмовляючи у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірне нерухоме майно придбавалось з метою його подальшого продажу, а не для власного вжитку. Забезпечення позову у спосіб накладення арешту ставить під загрозу виконання ним зобов'язань перед третіми особами, що призведе до можливого понесення збитків.

30 липня 2018 року адвокат ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм процесуального права, а апеляційна скарга висновків суду не спростовує. Вважає, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». В ордері, виданому адвокату ОСОБА_5 відсутні будь-які обмеження, тому вона мала повноваження подавати заяви про забезпечення позову.

Також вірними є висновки суду щодо відмови відповідачу у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову, оскільки ОСОБА_4 не надано жодного доказу в підтвердження обставин щодо отримання збитків, які він може понести внаслідок застосування заходів забезпечення позову.

16 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у зазначеній цивільній справі.

14 серпня 2018 року ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат ОСОБА_7, з якою він уклав договір про надання правової допомоги від 01 червня 2015 року, знаходиться у відпустці з 31 липня до 23 серпня 2018 року, а він потребує правничої допомоги саме адвоката. До клопотання надано договір про надання правової допомоги від 01 червня 2015 року та наказ про відпустку від 23 липня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Отже, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідач ОСОБА_4 не надав суду довіреність або ордер адвоката ОСОБА_7 представляти його інтереси в суді, а відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки апеляційне провадження у цій справі відкрито 16 липня 2018 року, то з метою дотримання строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_4, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що не суперечить положенням статті 372 ЦПК України.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом установлено, що між сторонами існують спірні правовідносини, які виникли щодо поділу спільного майна подружжя.

Предметом судового спору є визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Ухвалою Вінницького міського суду від 19 квітня 2018 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 186, 7 м2, земельну ділянку, загальною площею 0, 041 га (кадастровий номер НОМЕР_1), з цільовим призначенням: для комерційного використання, земельну ділянку, загальною площею 0, 0801 га (кадастровий номер НОМЕР_2), цільовим призначенням: для іншої комерційної діяльності, що розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалою цього ж суду від 05 червня 2018 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на 47/100 часток житлового будинку, загальною площею 189, 7 м2 та 47/100 часток земельної ділянки, площею 0, 0881 га (кадастровий номер НОМЕР_3), з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_2.

Судові рішення про забезпечення позову приймалися за результатами розгляду заяв представника позивача - адвоката ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Обґрунтовуючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, представник позивача вказував на те, що адвокат ОСОБА_5 не мала повноважень подавати заяви про забезпечення позову від імені позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, які він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон) ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч. 4 ст. 26 Закону).

Системний аналіз зазначених норм цивільного процесуального закону та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» свідчить про те, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

В ордері, виданому адвокату ОСОБА_5 відсутні будь-які обмеження повноважень, наданих йому клієнтом, тому вона мала повноваження подавати заяви про забезпечення позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що адвокат ОСОБА_5 мала повноваження на ведення справи в суді, здійснювала їх від імені особи, яку вона представляла в межах наданих їй повноважень, в тому числі підписувати заяви про забезпечення позову. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії не були застережені в ордері.

Щодо незастосування зустрічного забезпечення позову висновки суду першої інстанції також є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Отже, суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадках відмови у позові.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, який може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Обґрунтовуючи заяву про зустрічне забезпечення позову, представник відповідача зазначав, що нерухоме майно, на яке накладено арешт - це особисте майно ОСОБА_4, яке придбавалось з метою його подальшого продажу, а не для власного використання, відтак забезпечення позову ставить під загрозу виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед іншими особами щодо арештованого нерухомого майна.

Отже, підставою для застосування зустрічного забезпечення позову є загроза невиконання відповідачем зобов'язань перед іншими особами щодо арештованого майна.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач не надав суду доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадках відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд, встановивши, що відповідач не довів те, що арешт майна завдасть йому значної шкоди або паралізує його комерційну діяльність, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, які суд обґрунтовано спростував.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на відповідача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис П.В. Кучевський

Підпис В.П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький