АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5213/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 758/7648/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м.Києва ухваленого 26 лютого 2018 року, у складі судді Супрун Г.Б.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на її користь по 683 449,71 грн. боргу з кожного та по 1073 грн. судового збору.

26 березня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів в розмірі 683 449,17 грн. та 1 073,00 грн., за якими 1 квітня 2014 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавчі провадження № 42734051 та № 42734215 та надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення.

Однак у добровільному порядку рішення виконане відповідачем не було. Згідно з банківських виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на банківський рахунок позивача протягом 2015 -2016 року було зараховано грошові кошти в різних сумах на погашення основного боргу, проте повністю рішення суду не виконане.

Посилаючись на те, що за рішенням суду у відповідача виникло грошове зобов'язання щодо сплати коштів позивачу, однак ОСОБА_3 виконання такого зобов'язання прострочив, що має наслідком застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, просила задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 561 695, 53 грн., а саме: 519 597, 11 грн. збитки від індексу інфляції, 42 098,42 - 3% річних.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних за невиконання грошового зобов'язання за період з 27 лютого 2014 року по 14 квітня 2016 року в розмірі 42 024, 43 грн.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначила, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення с.2 ст. 625 ЦК України.

Подільським районним судом міста Києва невірно дана фактична оцінка обставинам справи, та прийняте рішення з посиланням на ст.1050 ЦК України - порушення договору позики, що призвело до ухвалення невірного рішення від 26 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_3 лише 3 % річних.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 8 листопада 2013 року стягнуто грошові кошти саме в гривні (за курсом НБУ на дату; винесення судового рішення) в межах вартості спадкового майна, а не в іноземній валюти, чи в гривні за курсом НБУ на момент виконання судового рішення за борговою розпискою. Грошові кошти стягнуті в гривні, знецінились у зв'язку з інфляцією та значного зниження курсу НБУ до іноземних валют.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішенн як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 8 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 683449 грн.71 коп. боргу з кожного та по 1073 грн. судового збору.

26 березня 2014 року Подільським рай листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів в розмірі 683449 грн.17 коп. Та 1073 грн., на підставі яких 1 квітня 2014 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавчі провадження № 42734051 та № 42734215 та надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення, однак у добровільному порядку рішення виконане відповідачем не було.

Відповідно до виписки з рахунку, відкритому позивачем в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від ОСОБА_3 на погашення боргу надійшли наступні платежі: 28 травня 2015 року -8984 грн.71 коп. в якості часткового погашення боргу, 20жовтня 2015 року в сумі 13636 грн.36 коп. на погашення боргу; 18 грудня 2015 року - 4545 грн.50 коп.; 18 грудня 2015 року - 4545 грн.40 коп.; 21 січня 2016 року - 90910 грн.; 11 лютого 2016 року - 90910 грн.; 14 квітня 2016 року - 496918 грн.64 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 8 листопада 2013 року для ОСОБА_3 виникло грошове зобов'язання, виконання якого відповідач прострочив, а тому з останнього на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 27 лютого 2014 року по 14 квітня 2016 року в сумі 42024 грн.43 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ст..625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України

Такі висновки щодо застосування положень ст.625 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що в даному випадку має місце невиконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 8 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 683449 грн.71 коп. та 1073 грн. судового збору.

Рішення суду ОСОБА_3 було виконано 14 квітня 2016 року.

Таким чином, оскільки рішенням Подільського районного суду м.Києва з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти стягнуті у національній валюті, за час виконання рішення відповідачем стягнуті грошові кошти у гривні знецінились у зв'язку з інфляцією, тому з ОСОБА_3 підлягають стягненню інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 519597 грн.11 коп. ( 518711 грн.65 коп. + 885 грн.46 коп.).

Крім того, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 73 грн.99 коп. - три проценти річних за період прострочення виконання зобов'язань по сплаті судового збору в сумі 1073 грн.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних від простроченої за період з 27 лютого 2014 року по 14 квітня 2016 року в розмірі 42024 грн.43 коп. є законним і обґрунтованим і в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 26 лютого 2018 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та розподілу судових витрат по сплаті судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 інфляційні втрати в сумі 519597 грн.11 коп., три проценти річних в сумі 73 грн.99 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 13410 грн.50 коп., а всього 533081 грн.60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 8 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус