Справа № 310/4685/18
2/310/2128/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2) до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, який уточнив під час розгляду справи, до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про усунення перешкод в користуванні власністю, вказуючи, що квартира АДРЕСА_1 (раніше вул. Червона) в м. Бердянську на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Відповідач по справі доводиться сином власникам житла, та зареєстрований в ньому. У 2008 році відповідачу передано у власність квартиру № 8 в цьому житловому будинку, але він залишився проживати у квартирі позивача, у добровільному порядку звільнити її та посилитися у власному житловому приміщенні відмовляється. ОСОБА_1 постійно порушує правила спільного проживання, оскільки ображає батьків, забирає у них гроші, виражається нецензурною лайкою, застосовує фізичне насилля, зловживає спиртними напоями. За цими фактами неодноразово викликалась поліція, постановою суду відповідач притягався до адміністративної відповідальності. Позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином.

Треті особи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №916157 від 17.12.2011 року, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належить кожному по 1/28 частки житлового будинку №40 по вулиці Червоній в м. Бердянську Запорізькій області. В користування власників знаходиться квартира № 7, що складається з санвузла № 7-1=3,8 кв.м., кімнати № 7-2=10,3 кв.м., комори № 7-4=5,1 кв.м., кухні № 7-5=6,6 кв.м. з житлового будинку «Б», сіни «б», хвіртка № 2, паркан № 3, в спільному користуванні ворота № 1, замощення №І. Право власності зареєстровано за ними 17.02.2011 року, реєстраційний номер 18575455 (а.с. 30-31).

Аналогічна інформація міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 5-11).

ОСОБА_3 за даними реєстру територіальної громади Бердянської міської ради та згідно копії паспорта зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-16,42).

Із обставин справи, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в позовній заяві та пояснень учасників процесу встановлено, що відповідач був і є членом сімї власників спірного житлового приміщення.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилався на необхідність застосування до спірних правовідносин положення ст. 41 Конституції України та ст. ст. 15, п.4 ч. 2 ст. 16, 386, 319, 391 ЦК України, але суд вважає, що до спірних правовідносини слід застосувати спеціальні норми ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 116 ч. 1 ЖК УРСР передбачає, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виходячи із зазначених вимог закону та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України заходи запобігання і громадського впливу мають передувати виселенню наймача або членів його сімї без надання іншого жилого приміщення у звязку з неможливістю сумісного проживання з нею, таких заходів має бути не менше двох і вони повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Суд вважає, що реєстрація відповідача в іншому житловому приміщенні не може безумовно підтверджувати той факт, що він не є членом сімї позивача виходячи з наступного.

Згідно ст. 156 ЖК УРСР до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частина друга ст. 64 ЖК УРСР визначає, що до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач є членом сімї власників спірного житла і не є тимчасовим мешканцем спірного житлового приміщення. Слід також зауважити, що ст. 98 ЖК УРСР регулює питання про тимчасових жильців у житлових приміщеннях в будинках державного і громадського житлового фонду, а не в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

За таких обставин спір підлягає вирішенню на підставі ст. 157 ЖК УРСР.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що 14.07.2017 року відповідач, знаходячись за місцем мешкання у ІНФОРМАЦІЯ_2 висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї матері ОСОБА_4 Крім того, 23.07.2017 року ОСОБА_1, знаходячись за місцем мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_3, висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї матері ОСОБА_4 та погрожував їй фізичною розправою. Вказаними діями ОСОБА_1 скоїв насилля в сімї повторно протягом року. За вказане правопорушення постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.08.2017 року по справі № 310/4533/17, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт, строком на 40 годин (а.с. 33-34).

Суд вважає, що постанова від 08.08.2017 року не може бути доказом вжиття заходів попередження, оскільки відповідно до ст. 39 КпАП України на час прийняття рішення по цивільній справі ОСОБА_1 вважається таким, що не був підданим адміністративному стягненню.

Інші відомості про вжиті заходів попередження або громадського впливу відносно ОСОБА_1 суду не надано

У порушення ст. 81 ЦПК України, яка покладає на позивача обов'язок з доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивачем не надано належних доказів про застосування до ОСОБА_1 заходів запобігання або громадського впливу.

Наведене свідчить про те, що позивачем не доведено як факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, так і факт застосування до нього заходів впливу та безрезультатність застосування таких заходів.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_1 у 2008 році отримав квартиру і має житло в АДРЕСА_3, але належних доказів цього суду не надав.

Керуючись ст.ст. 81,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 64,98,116,156 ЖК УРСР, ст. 47 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 71118, АДРЕСА_4) до ОСОБА_3 (місце проживання: 71118, АДРЕСА_4, місце реєстрації: 71118, АДРЕСА_5), треті особи: ОСОБА_4 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_4), ОСОБА_5 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_6), ОСОБА_6 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_4) , ОСОБА_7 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_7), ОСОБА_8 (місце проживання та реєстрації: 71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Земська,40, кв.1), ОСОБА_9 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_7), ОСОБА_10 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_7), ОСОБА_11 (місце проживання та реєстрації: 71118, АДРЕСА_8) про виселення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено 02.01.2019 року.

Суддя