П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 753/10108/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/1184/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Леонтюк Л.К., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, уточнений в ході розгляду справи, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 09 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав у тимчасове платне користування 137 000 доларів США, строком до 08 липня 2037 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом. Посилаючись на те, що взяті не себе зобов'язання за договором не виконані, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 115 813,14 доларів США (том І, а. с. 210-212).

У червні 2015 року, заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 пред'явила зустрічний позов про захист прав споживачів фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним (том 1, а. с. 58-60).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що вказаний кредитний договір укладений з порушенням норм п. п. 2, 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, споживача не було повідомлено у письмовій формі про кредитні умови, щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Враховуючи наведене, просила визнати недійсним кредитний договір №06/2468К-07 від 09 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк».

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково (том 2 а.с.80-87).

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором

№ 06/2468к-07 від 09 липня 2007 року у розмірі 112 758 доларів США, що складається з наступного: прострочена заборгованість по кредиту 4 566 доларів США 48 центів; сума дострокового стягнення кредиту 101 986 доларів США 00 центів; відсотки 6 206 доларів США 11 центів. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним,- відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та прийняте нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, встановлені рішенням Оболонського районного суду

міста Києва від 07 червня 2016 року у цивільній справі № 756/667/16-ц, з яких убачається, що про підвищення процентної ставки Банк позичальника не повідомляв. Зазначала, що районний суд, на її думку, порушив принцип змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, прийнявши зміну позовних вимог щодо стягнення 115 813 грн. 14 коп., що еквівалентно заявленій позивачем сумі простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 566, 48 доларів США, на стадії судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не застосував до даних відносин Закон України «Про захист прав споживачів», що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог. Висновки суду першої інстанції про обізнаність відповідача із умовами кредитування та вільне волевиявлення при укладенні кредитного договору не відповідають обставинам справи. Також, судом не була встановлена достатність правових підстав дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Універсал Банк» -

ОСОБА_2 зазначала, що твердження апелянта про безпідставну зміну процентної ставки Банком є недоведеними та спростованими матеріалами справи. Щодо порушення принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства вказувала, що у судовому засіданні представником Банку було наголошено на тому, що в уточненій позовній заяві була допущена технічна помилка у валюті стягнення. Твердження апелянта, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, боржник був введений в оману банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту є недоведеними жодним доводом та матеріалами справи. Також, відповідно до положень кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань позичальником умов Договору, кредитор має право достроково вимагати повернення суми заборгованості, а тому, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, Банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Посилаючись на викладені обставини, вважала рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року законним та обґрунтованим та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені сторонами не оскаржено.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів судді, що відбулися 2 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» №185 (69/40).

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т.О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т.О., судді Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року у вказаній справі відкрито апеляційне провадження (том ІІ, а. с. 111) та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи (том ІІ, а. с. 112).

Адвокат Полонський О. Ю. та ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Адвокат Чиляков М. В. в інтересах ПАТ «Універсал Банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Невідомої Т. О., вислухавши пояснення осіб, які з'явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 липня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06/2468К-07 (том І, а.с.6-8).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 137 000 доларів США, термін кредиту 360 місяців, дата погашення - 08 липня 2037 року, процентна ставка - 11,95%.

В забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_6 та ПАТ «Універсал Банк», також, між ОСОБА_7 та ПАТ «Універсал Банк» були укладені договори поруки №06/2468дп-01-07 від 09 липня 2007 року та №06/2468дп-02-07 від 09 липня 2007 року, відповідно, згідно яких останні взяли на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_1 (том І, а.с.19,22).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у цивільній справі № 756/667/16 позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1, про визнання поруки припиненою, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року, задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_6 за договором поруки №06/2468дп-01-07 від 09 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 Визнано припиненою поруку ОСОБА_7 за договором поруки №06/2468дп-02-07 від 09 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7 (том І, а. с. 120-127).

У зв'язку з наведеним, у січні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» уточнило позовну заяву та просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 115 813, 14 доларів США (том І, а. с.210-212).

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.В свою чергу, позичальник ОСОБА_1 зобов'язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно даного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку, в зв'язку з чим, у неї виникла заборгованість, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

ПАТ «Універсал Банк» попередньо зверталося до відповідача з вимогою від 03 жовтня 2014 року (т. 1, а. с. 30), яка була отримана останньою 13 жовтня 2014 року (т.1, а. с. 31), та просило негайно сплатити прострочену заборгованість, попереджаючи, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги. Однак вказана вимога Банку була залишена відповідачем без реагування.

З наданих Банком розрахунків вбачається, що загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 20 квітня 2015 року становить 115 813, 14 доларів США, яка складається з наступного: прострочена заборгованість по кредиту - 4 566, 48 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 101 986, 18 доларів США, відсотки - 6 206, 11 доларів США та пеня - 3 054, 37 доларів США (том І а.с.14-16).

Підпунктом 7.1.2 кредитного договору передбачено, що при зміні облікової ставки Національного банку України, інфляційного індексу чи кон'юнктури ринку попиту на кредитні ресурси Банк має право переглянути встановлену п. 1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника у письмовій формі за десять календарних днів до дня встановлення нової ставки.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала у тимчасове платне користування 137 000 доларів США, строком до 08 липня 2037 року зі сплатою 11, 95% річних за користування кредитом, що сторонами не оспорюється, виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, позичальником неналежним чином виконувались умови кредитного договору, у зв'язку з чим позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту та штрафних санкцій за порушення виконань зобов'язань.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір, підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, крім того, підпис позичальника в договорі є також письмовим підтвердженням тих обставин, що вона у письмовій формі ознайомлена з умовами кредитування, які їй роз'яснені та зрозумілі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову, разом з тим, не може в повній мірі погодитись з сумою заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом першої інстанції в ході розгляду справи вірно встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач, у свою чергу, не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зменшити заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У даному випадку, позивач у встановлений в договорі строк використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Виходячи зі змісту частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як встановлено в ході перегляду оскаржуваного рішення, Банк 03 жовтня 2014 року на адресу відповідача направив вимогу про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентами, нарахованими за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов'язань, а також роз'яснив позичальнику, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку. Дана вимога отримана ОСОБА_1 13 жовтня 2014 року, що підтверджується зворотним повідомленням.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що вимогу про дострокове повернення кредиту ПАТ «Універсал Банк» було вручено ОСОБА_1 13 жовтня 2014 року, а тому нарахуванню та стягненню з відповідача підлягає заборгованість по кредиту, в яку входить, зокрема, сума дострокового стягнення кредиту та відсотки, по шістдесят перший день з моменту отримання вимоги Банку включно, а саме по 15 грудня 2014 року.

Наведене є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутої з відповідача заборгованості.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки, на стадії судового розгляду було прийнято заяву про зміну позовних вимог із зазначенням суми заборгованості в національній валюті, чим суд, на її думку, вийшов за межі позовних вимог, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, необхідно зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, кредит було надано позичальнику в доларах США, ПАТ «Універсал Банк» подало позовну заяву про стягнення заборгованості в доларах США. Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що Банк просить суд стягнути з відповідача заборгованість також у доларах США. Зазначення у прохальній частині уточненої позовної заяви (т.1, а.с.210-212) суми в розмірі 115 813 грн. 14 коп., є лише технічною опискою представника Банку, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості саме у доларах США.

Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В Постанові Верховного суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 зазначено наступне: «відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення можебути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; Банк надав позивачу необхідні відомості, що передувало укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та деталізованого графіку погашення.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що умовами кредитного договору визначено, що підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання свого примірнику договору та ознайомлення його у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту. Підпис позичальника на договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, які йому роз'ясненні та зрозумілі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитний договір не суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому правових підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.

Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 2 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме суд зменшує суму заборгованості за кредитним договором з 112 758, 77 доларів США до 107 282, 68 доларів США.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року змінити.

Зменшити суму заборгованості за кредитним договором №06/2468к-07 від 9 липня 2007 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», з 112 758,77 (ста дванадцяти тисяч сімсот п'ятдесяти восьми) доларів США до 107 282,68 (ста семи тисяч двохсот вісімдесяти двох) доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 4 566,48 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят шість) доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 101 986,18 (сто одна тисяча дев'ятсот вісімдесят шість) доларів США, відсотки - 730,02 (сімсот тридцять) доларів США.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Д.Р.Гаращенко