Справа № 577/4666/18
Провадження № 2/577/1681/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Степановій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Конотопської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім нього у вказаному будинку зареєстрований його син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_4,та малолітня онука ОСОБА_3 В 2013 році син забрав особисті речі та виїхав до Польщі і з того часу про нього немає жодних відомостей по теперішній час. Син зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 і вона, з його згоди, зареєструвалася у вказаному будинку. Від даного шлюбу народилося двоє онуків: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які також були зареєстровані в його будинку. Йому відомо, що сімейні стосунки у сина з невісткою не склалися і в 2013 році шлюб між ними було розірвано. Після цього невістка разом з онуком ОСОБА_4 добровільно забрала речі і перейшла жити в інше місце. Онука ОСОБА_3 народилася вже після того, як невістка пішла з будинку, але її було зареєстрованоза місцем реєстрації матері. Де на даний час вони фактично проживають йому не відомо, оскільки стосунків вони не підтримують. Перешкод в користуванні вказаним житлом він їм не чинив, особистих речей відповідачів у будинку немає, житлом вони не цікавляться, участі у витратах на його утримання не приймають. Але при цьому він змушений сплачувати надмірні комунальні послуги та не може в повній мірі розпорядитися своїм житлом. у зв'язку з вищевикладеним він був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Конотопської міської ради по довіреності Петруша В.Ю. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати письмовий висновок.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, є її чоловік ОСОБА_9 Спадщина, на яку видаєтья це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 7).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2015 року за ОСОБА_1 18.06.2015 року зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 ( а.с. 8, 9).

З довідки відділу організаційної та кадрової роботи Конотопської міської ради № 6452 від 05.09.2018 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, його син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10 ( а.с. 6). Вказані відомості також підтверджуються записами в будинковій книзі ( а.с. 10-12).

З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради вбачається недоцільність визнання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1, за відсутності у неї іншого належного їй на праві власності чи постійного користування житла ( а.с. 27-18).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 3 СК України, до досягнення повноліття особа має правовий статус дитини і належить до сім'ї своїх батьків.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4, зареєстровані в належному позивачу будинку по АДРЕСА_1.

Відповідач не є членом сім'ї позивача, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 56 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки, до числа яких відповідач не відноситься. Крім того, відповідач не проживає разом з позивачем та не веде з ним спільного господарства. Угоди між сторонами щодо порядку користування будинком укладено не було. Отже встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також повнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку АДРЕСА_1 не проживають, а їх реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди у користуванні власником ОСОБА_1 своїм майном, зокрема, він позбавлений можливості продати будинок чи оформити субсидію.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місцепроживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листовування або вручення офіційної кореспонденції.

Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносити, оренда та ін.

Оскільки вказане житло відноситься до приватного житлового фонду, то спірні правовідносини регулюються главою 6 ЖК України та главами 28, 32 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відтак позивач, як власник житла, відповідно до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнатя особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свідок ОСОБА_11, допитаний в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача, доглядає за ним останні 1,5 роки. Ніколи не бачила в його будинку відповідачів, їх особистих речей там немає, перешкод в користуванні будинком ніхто не чинить.

Свідок ОСОБА_12, допитаний в судовому засіданні пояснив, що він сусід позивача. Дійсно колишня невістка позивача ОСОБА_2, а також онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 не проживають з 2014 року.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, законні та обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий 21 листопада 1997 року Конотопським МВ УМВС України в Сумській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровану в АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану в АДРЕСА_1), та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.