03.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/8695/16-ц
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/8695/2016-ц
Номер провадження: 2/205/1451/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представник позивача - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй, ОСОБА_4, належить на праві власності 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Далі позивач зазначає, що 25.01.2008 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстровим № 3-270, було посвідчено довіреність начебто від її, ОСОБА_4, імені, якою вона начебто уповноважила ОСОБА_2 (далі - Відповідач -1) бути її представником в усіх установах та організаціях, а також, в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ», з усіх питань що стосується відносно її домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, подарувати ОСОБА_5 або продати за ціну та на умовах за його розсудом належну їй частину домоволодіння.

Таким чином, 07.03.2008 року ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 25.01.2008 року, посвідченою державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстровим № 3-270, та ОСОБА_5 (далі - Відповідач -2) було укладено договір дарування частини домоволодіння АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 785. За даним договором ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар 18/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 1113 кв.м. Договір дарування від 07.03.2008 року, зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 6831460.

Позивач вказує, що за її заявою за фактом шахрайських дій Відповідача -1 постановою старшого слідчого прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська Семенюком А.В. від 04.12.2009 року було порушено кримінальну справу № 67099067 стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

У зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду, та просить суд визнати недійсною довіреність від імені ОСОБА_4, посвідчену 25.01.2008 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстровану в реєстрі за № 3-270, якою уповноважено ОСОБА_2 подарувати ОСОБА_5 або продати частину домоволодіння АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений 07.03.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 785, та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення у власність ОСОБА_4 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подали відзив на позовну заяву (т. 1, а.с.26-31, т. 1, а.с. 224-227 т. 2, а.с. 12-15), в якому просили відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалися на ті обставини, по-перше, що 25.01.2005 року позивач продала будинок за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується власноруч написаною розпискою. При цьому, постановою слідчого кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину в діях останнього, а відтак просили суд відмовити в задоволені позову через його недоведеність та необґрунтованість, а також спливу строків позовної давності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволені позовних вимог. Сторона відповідача також окремо звернулась до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності до даного спору.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать судові повістки, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору- П'ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність (т.2, а.с.42).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2016 року заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, задоволено. Вирішено накласти арешт на 18/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5, та заборонити його відчуження (т. 1, а.с.21-22).

Ухвалою суду від 20.07.2017 року заяву позивача про витребування доказів задоволено. Вирішено зобов'язати Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області надати суду оригінал довіреності від 25.01.2008 року, яка посвідчена державним нотаріусом П'ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстрована за № 3-270, якою уповноважено ОСОБА_2 подарувати або продати ОСОБА_5 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка передана до Державного нотаріального архіву Дніпропетровської областіприватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та надати належним чином завірений договір дарування частини вищевказаного домоволодіння, а також, усі супровідні документи, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. за реєстровим № 785 від 07.03.2008 року на ім'я ОСОБА_5 від ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 150-151).

Ухвалою суду від 11.09.2017 року клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено. Вирішено призначити у цивільній справі за вищевказаним позовом судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи (т. 1, а.с. 172-173).

Ухвалою суду від 06.11.2017 року відновлено провадження по цивільній справі за вищевказаним позовом (а.с.182 т. 1).

Ухвалою суду від 21.11.2017 року у задоволені клопотання представника відповідачів про постановлення на розгляд експерта додаткових питань було відмовлено (т. 1, а.с.199-200).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 25.01.2008 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстровим № 3-270, було посвідчено довіреність ОСОБА_4, якою вона уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх установах та організаціях, в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ», з усіх питань що стосуються відносно її домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; подарувати ОСОБА_5 або продати за ціну та на умовах за його розсудом належну позивачу частину домоволодіння. Для виконання даних повноважень ОСОБА_2 даною довіреністю надано право одержувати необхідні довідки та документи; зареєструвати та одержати на ім'я позивача правовстановлюючий документ на домоволодіння; оформити та одержати витяг для відчуження частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; подавати від імені позивача різного роду заяви та заяви про її сімейний стан; розписуватися за позивача; підписати договір дарування або купівлі - продажу домоволодіння; одержувати належні гроші позивачу; сплачувати за позивача належні платежі та виконувати всі інші дії, пов'язані з довіреністю (т.1, а.с. 8).

Судом також встановлено, що 07.03.2008 року ОСОБА_2, діючи по довіреності посвідченій П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 року за реєстровим № 3-270 від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_5 було укладено договір дарування 18/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 9).

Із матеріалів справи також вбачається, що 04.12.2009 року за заявою ОСОБА_4 було порушено кримінальне провадження по відношенню до ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство) (т.1, а.с. 11).

Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 61/04/-105 від 20.04.2010 року за результатами почеркознавчої експертизи документів, проведеної у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «підпис» на другому екземплярі довіреності, реєстраційний № 3-270 від25.01.2008 р. виконано не ОСОБА_4 а іншою особою (т.1, а.с. 11-12).

Судом також встановлено, що 29.01.2015 року вказане кримінальне провадження, що було порушено за заявою ОСОБА_4 закрито за відсутністю складу злочину (т.1, а.с. 54).

Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4686-17 від 30.01.2018 року, за результатами почеркознавчої експертизи документів, проведеної в межах розгляду даної цивільної справи підпис від імені ОСОБА_4, що розміщений у графі «ПІДПИС» довіреності від 25.01.2008 року, посвідченою П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованій в реєстрі за № 3-270 виконана не ОСОБА_4 а іншою особою, з наслідуванням справжнього її підпису (т.1, а.с. 217).

Оскільки позивач, із посиланням на наведені обставини, наполягає на тому що, вона у вказаного нотаріуса під час посвідчення спірної довіреності не перебувала, взагалі не підписувала таку довіреність, то суд доходить висновку, що між сторонами виник цивільно-правовий спір із приводу дійсності такої довіреності та договору дарування 18/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, який підлягає розгляду в судовому порядку.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З наведених норм матеріального закону вбачається, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року, справа № 6-127цс13.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку, судом встановлено, що позивачем вказана довіреність не підписувалась, що підтверджується вказаними висновками судових експертів, у тому числі висновком судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4686-17 від 30.01.2018 року. Суд розцінює вказаний висновок експерта як належний доказ у справі, що спроможний підтверджувати встановлені у ній обставини, які мають значення для розгляду спору.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, у зв'язку з підробленням підпису позивача на вказаній довіреності, відсутнє волевиявлення позивача на укладання відповідного правочину, що прямо суперечить ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача щодо того, що необхідне волевиявлення позивача підтверджується розписками такої особи про отримання грошових коштів від відповідача-1 за вказане домоволодіння, адже волевиявлення на укладання договору (т1., а.с. 32), для якого державою передбачена відповідна процедура його посвідчення, повинно підтверджуватись саме підписанням стороною відповідних правовстановлюючих документів, а не будь-яким іншим, не передбаченим законом, способом. Саме тому суд розцінює вказані розписки як недостатній доказ, який не дає суду змогу дійти висновку про наявність такої обставини справи як вільне волевиявлення позивача на відчуження зазначеного нерухомого майна.

Разом із цим, вказана спірна довіреність видана, а спірний договір дарування було укладено у 2008 році, і про такі обставини позивачу було достеменно відомо у 2009 році, про що свідчить її звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою. До суду із даним позовом позивач звернулась 21.11.2016 року.

При цьому в межах розгляду даної цивільної справи стороною відповідача було зроблено заяви про застосовування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

В даному випадку, судом не встановлено наявності непереборних, незалежних від волі позивача обставин, які б об'єктивно перешкоджали їй на протязі майже семи років звернутись до суду із відповідною позовною заявою.

З огляду на наведене, суд вимушений застосувати до даних спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, та відмовити в задоволені позову через відповідну заяву відповідача із цього приводу.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст. ст. ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину- відмовити повністю.

3. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В.Мовчан