ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 644/10177/16-ц

Провадження № 22-ц/818/386/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи :

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

Представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3,

Відповідач: ОСОБА_5,

Представник відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 9 серпня 2018 року, ухвалене суддею Саркісян О.А.,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просили припинити право спільної власності ОСОБА_5 на ? частку квартири АДРЕСА_1, присудити на користь відповідача грошову компенсацію за належну йому ? частку зазначеної квартири внесеного позивачами на депозитний рахунок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири № 183, що знаходиться по вул. Біблика, 2-Д у м. Харкові, стягнути з відповідача на їх користь в рівних долях судові витрати в сумі 551,20 грн..

Позов мотивований тим, що позивачі у справі були власниками квартири №183, що знаходиться в будинку №2-Д по вул. Біблика у м. Харкові, яка приватизована на сімю позивачів включаючи і ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло. ? частина вказаної квартири, належна ОСОБА_7, була передана стягувану ОСОБА_5 під час примусового виконання рішення суду про стягнення суми боргу з ОСОБА_7

Вказують, що по даній справі наявні всі необхідні умови передбачені ст.365 ЦК України для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, зокрема, частка відповідача є незначною, оскільки йому належить ? квартири, що становить 11,375 кв.м. загальної площі та 6,85 кв.м. житлової. Згідно висновку ТОВ «Арбудпроект» ? частку спірної квартири технічно внатурі виділити неможливо, оскільки вона є незначною, тобто квартиру не можна поділити без втрати її цільового призначення. Крім того, позивачі і відповідач не є членами однієї родини, мають вкрай неприязні стосунки у звязку з судовим розглядом справи про стягнення боргу, позивачі не мають іншого житла на праві власності та користування. Зазначають, що у спірній квартирі ОСОБА_5 фактично не мешкає, не зареєстрований, спільного господарства з позивачами не веде. Стверджують, що відповідач має інше місце реєстрації у м. Чугуєві та проживає з дружиною у квартирі у м. Харкові, яка належить їй на праві власності, тобто ОСОБА_5 має у користуванні інше житло. Також, позивачами в порядку чинного законодавства було внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості частки відповідача. Позивачі пропонували відповідачу купити належну йому частку квартири, проте отримували відмову.

У запереченнях на позов ОСОБА_5 зазначав, що позивачі не надали докази звернення до нього з письмовою пропозицією купити належну йому частку квартири. Відповідно до Звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, замовленого відповідачем, вартість його частки становить 160198 грн., а не як зазначили позивачі 80341 грн. посилається на положення ст.364 ЦК України та зазначає, що на виконання вимог ст.362 ЦК України кожному позивачу ним було направлено належним чином посвідчені заяви з повідомленням про продаж належної йому частки квартири за 178230 грн., що станом на 23.01.2017 еквівалентно 6500 дол. США. Зазначає, що має намір врегулювати спірні правовідносини мирним шляхом та укласти мирову угоду, проте позивачі вказаною можливістю не скористалися. Просив у задоволенні позову відмовити та вказував, що іншого житла не має.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 9 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Присуджено до виплати ОСОБА_5 з депозитного рахунку суду грошову компенсацію за ? частину квартири АДРЕСА_3 в сумі 103 742 грн. 50 к., внесену ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за квитанцією від 04.05.2017 року та 15.05.2018 року.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 691 грн. 62 к., а також судові витрати за оплату судової експертизи в сумі 4952 грн, а всього 5643 грн. 62 к., тобто по 1881 грн. 21 к на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що частка відповідача у квартирі АДРЕСА_1 за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, спільне володіння і користування квартирою між позивачами і відповідачем неможливо, відповідач не проживає у зазначеній квартирі, має у користуванні інше житло, суд вважає, що припинення право спільної часткової власності відповідача на ? частину у спірній квартирі, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати в сумі 1557 грн. в рівних частках.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права та доводи суду є необґрунтованими.

В обґрунтування скарги посилається на те, що не має значення яким чином виникло право власності відповідача на спірне майно, а наявність у нього місця реєстрації у м. Чугуєві не підтверджує факт наявності у нього майна у власності чи права користування ним. Намір продажу ? частки квартири відповідачем не підтверджує відсутність можливого завдання шкоди його майновим інтересам, оскільки сума продажу є більшою, ніж запропонована позивачами та призначена судом. Пропозиція продажу позивачами своїх часток відповідачу не свідчить про його реальний матеріальний стан, оскільки це було його бажанням за кредитні кошти купити єдине власне житло за ринковою вартістю. Між тим, суд не врахував, що на момент ухвалення рішення судом строк дії висновку судової оціночно-будівельної експертизи №9531, яким визначено вартість ? частки квартири сплинув. Також стверджує, що суд вийшов за межі розгляду позовних вимог, стягнувши вартість за проведення експертизи, про що у позові заявлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_3) ОСОБА_8 мають на праві спільної сумісної власності квартиру № 183 по вулиці Біблика (колишня вул. 2-ї Пятирічки) 2-Д у місті Харкові, загальною площею 45,5 кв.м. 24 лютого 2003 року була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на склад сімї з чотирьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_3) ОСОБА_3 0лександрівну, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2003 року № 7-03-211556. (а.с.24)

З технічного паспорту на квартиру №183 в житловому будинку №2-Д по вул. 2-ї Пятирічки у м.Харкові вбачається, що квартира посімейного заселення, розташована на 10 поверсі 12 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,4 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,3 кв.м., 2-а кімната 10,1 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 7,0 кв.м, вбудованої шафи площею 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 45,5 кв.м. (а.с.25-26)

26.11.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Орджонікідзевським ВДВС Харківського міського Управління юстиції 24.09.2013 року, видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1315, про те, що ОСОБА_5, який зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 належить на праві власності майно, що складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_4 (колишня вул. 2 Пятирічки) в м. Харкові, квартира в цілому складається з 2 кімнат, житловою площею 27,4 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м., вартість ? частки квартири становить 58400,00 грн., правовстановлюючий документ Свідоцтво про право власності на житло, видане Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 24.02.2003 року за №7-03-2111556, оскільки майно не реалізовано (торги не відбулися) і стягувач ОСОБА_5 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_7 (а.с.84)

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.09.2016 року №67913055 вбачається, що квартира АДРЕСА_5 у розмірі ? частки на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ? частка квартири належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності за номером 1315, виданого 26.11.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Також встановлено, що на даний час ? частини квартири №183 по вул. Біблика ( колишня 2 Пятирічки), буд 2-Д у м. Харкові на праві спільної сумісної власності належать позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_2) В.О. та ? частка квартири належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5

Згідно довідки з місця проживання та складу сімї КП «Жилкомсервіс» №7842 у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровано пять осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_10, 17.08.2016р.н (а.с. 20)

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Одночасно за правилами статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року встановлено, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

При цьому слід також враховувати, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що технічним висновком ТОВ «Арбудпроект» встановлено, що за результатами проведення технічного обстеження обєкта двокімнатної квартири №183, що знаходиться в будинку 2-Д по вул. Біблика (колишня 2-ї Пятирічки ) в м. Харкові, загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яка знаходиться у власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11 встановлено неможливість виділу ? частини квартири в натурі. (а.с.29-34).

Відповідно до абз.1 п.6 ППВСУ №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Тобто, судом було вірно встановлено, що нерухомість є неподільною, а частка відповідача незначною, що не виключає можливість застосування положень ст.365 ЦК України до спірних правовідносин. Крім того, доказів користування відповідачем своєю часткою чи її утримання ним суду не надано. Відповідачами виконані вимоги ч.2 ст.365 ЦК України щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильних висновків у справі, зокрема і про наявність достатніх умов для позбавлення відповідача права власності на частку у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Так, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що припинення права власності завдасть його інтересам істотної шкоди, а саме на те, що рішенням суду на його користь стягнуто грошову компенсацію в сумі 103742 грн., тоді як між позивачем та ОСОБА_12 укладено було попередній договір від 27 лютого 2018 року, в якому вартість ? частини квартири АДРЕСА_6 зазначена 178230 грн.

Зазначені доводи судова колегія відхиляє, оскільки висновком судово оціночно-будівельної експертизи №9531 від 11 грудня 2017 року ринкова вартість квартири №183 по вул. Біблика (колишня 2-ї Пятирічки), 2-Д в м. Харкові станом на грудень 2017 року визначена 414970 грн. (том 1 а.с.158-167). Відповідно, ? частина кварти коштує 414970 : 4 = 103742,50 грн., яка і була стягнута судом на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що на вільному ринку позивач мав можливість продати належну йому частину квартири за 178230 грн. не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому що дійсно на вільному ринку можливо позивач міг би отримати таку вартість за свою частку, але це лише припущення позивача. Він мав право власності з 2015 року, тобто достатньо часу для можливої реалізації належної йому частки квартири за бажаною ціною.

Розглядаючи справу по суті позовних вимог в розумінні статті 365 ЦК України, суд першої інстанції правомірно врахував саме висновок експертизи, оскільки згідно статей 76-80 ЦПК України, він є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом.

Доводи апеляційної скарги про сплив шестимісячного строку з дня складання висновку експертизи на час ухвалення судом рішення помилково обґрунтовані відповідачем з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України №358 від 21 серпня 2014 року, яка регулює питання оподаткування і не стосується спірних правовідносин.

Стосовно виходу судом за межі позовних вимог у разі стягнення вартості проведеної експертизи, слід зазначити про те, що судові витрати не є частиною позовних вимог і згідно ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Суд першої інстанції вирішив справу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 9 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_13

повний текст постанови

складено 27 грудня 2018 року