РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7515/17

пр. № 2/759/1300/18

19 грудня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді: Т.О. Величко

при секретарях: А.В.Забелі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулись до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить 5/6 частини квартири АДРЕСА_1. 2/6 часитни зазначеної квартири належить Позивачам на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.05.2016 року НОМЕР_5 та НОМЕР_6 а 3/6 частини квартири належить Позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року № 5348. 1/6 квартири належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2016 року № 6-438.

З метою досудового врегулювання спору Позивачі звертались до Відповіда з пропозицією викупити її частку за 140 000 грн, у відповідь вона запропонувала купити її частку за 350 000 грн. Тому Ухвалою суду у справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, згідно висновку експерта дійсна ринкова вартість 1/6 частини квартири становить 195 362 грн. Оскільки було з"ясовано дійсну ринкову вартість частки відповідача, позивачі збільшили розмір вимоги в частині визначення розміру компенсації, щр підлягає виплаті позивачу.

Так, позивачі просять суд припинити право відповідача на частку у спільному майні, визначити за позивачали по 1/12 частки квартири та внесли на депозитний рахунок Святошинського районного сужу м.Києва вартість 1/6 частки квартири в сумі 195 362 грн, які необхідно виплатити Відповідачу за його частку.

22.05.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею мене.

22.05.2017 року судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача. Згідно відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2

Ухвалою суду від 26.06.2018 року відкрито провадження у справі.

20.12.2017 року Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

27.12.2017 року Ухвалою суду Відповідачу надано час для надання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року по справі призначено судову експертизу.

05.07.2018 року Ухвалою суду провадження по справі поновлено в зв"язку з проведеною експертизою.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, 19.12.2018 року, через канцелярію суду, представник позивача направив заяву у якій вказав, що вони підтримують позовні вимоги та просять розглядати справу за їх відсутності.

Відповідач, 19.12.2018 року, через канцелярію суду, направила заяву про визнання позовних вимог, в порядку ст. 206 ЦПК України, за умови внесення позивачами на депозитний рахунок суду грошових коштів та просила слухати справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить 5/6 частини квартири АДРЕСА_1. 2/6 часитни зазначеної квартири належить Позивачам на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.05.2016 року НОМЕР_5 та НОМЕР_6 а 3/6 частини квартири належить Позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року № 5348.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 1/6 квартири належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2016 року № 6-438.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне користування і володіння майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], N31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (див. згадане вище рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» п. 49).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно Пленуму Верховного Суду України у постанові від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта №2906/18-43 від 02.07.2018 року, ринкова вартість 1/6 частин квартири № 311, що знаходиться за адресою м.Київв, вул.Зодчих, 30 становить 195 362 грн.

Судом встановлено, що 17.09.2018 року позивачем ОСОБА_2, згідно платіжного доручення № внесено на депозитний рахунок суду 195 362 грн.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п. 42. Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання щодо наявності визначеної п. 3 ч.1 ст.365 ЦК України умови припинення права особи на частку в спільному майні - неможливості спільного володіння і користування майном, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності передбачає спільне володіння, користування та розпорядження спільним майном. Спільна власність потребує згоди при її здійсненні (ч.1 ст.358 ЦК України). Порушення цього правового режиму обумовлює неможливість або складність у здійсненні спільної власності, а саме - володінні й користуванні спільним майном. Це може підтверджуватися, зокрема, існуванням неприязних стосунків, недосягненням згоди щодо користування спільним майном тощо.

У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи з розміру житлової площі квартири та тих обставин, що у разі вселення відповідача у вказану квартиру, житлові інтереси позивачів, як співвласників, значно погіршаться, оскільки частка відповідача в квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, виходячи з розміру квартири та її плану, суд вважає спірну квартиру неподільною.

Крім того, суд враховує, що на час розгляду справи в суді сторони не підтримують родинних стосунків та не дійшли згоди з приводу володіння та користування спірною квартирою.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи згоду відповідача на отримання грошової компенсації за належну їй 1/6 частину у спільній власності - квартири в розмірі 195 362 грн., яка внесена позивачами на депозитний рахунок суду, суд вважає вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню понесені позивачами судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 1953 грн. 62 коп.

На підставі наведеного, ст. 365 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 12, 76, 81, 128-131, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.1258,1262,1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 4-13, 77-84, 142, 259, 260, 264-266, 269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на частку у спільному майні, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, вартістю 195 362 (сто дев"яносто п"ять тисяч триста шістдесят дві) грн.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1.

Виплатити ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, а саме 195 362 (сто дев"яносто п"ять тисяч триста шістдесят дві) грн., які внесені на депозитний рахунок Святошинського районного суду м.Києва згідно квитанції від 17.09.2018 року № НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) суму сплаченого судового збору в розмірі 1953 (одна тисяча дев"ятсот п"ятдесят три) грн. 62 коп.

Апеляційна скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.О. Величко