Справа № 466/5495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«12» грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

секретар Климко М.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 48/25), третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 48/25) до ОСОБА_3 (м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 48/25) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 25 на вул. Б.Хмельницького, 48 у м.Львові, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає без поважних причин, участі в утриманні житла не приймає, що підтверджується актами про не проживання, не оплачує комунальних послуг.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у засобах масової інформації. Про причини своєї неявки в засідання відповідач суду не повідомив, відзиву на позов н подав..

Залучена судом третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, підтвердила факт не проживання відповідача за адресою: м.Львів, вул. Ю.Хмельницького, 48/25 без поважних причин.

Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що квартира № 25 на вул. Б.Хмельницького, 48 у м.Львові належить позивачу, ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 28.01.2014р. Даний факт стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16915792 від 28.01.2014р.

Квартира складається з двох житлових кімнат площею 27,8кв.м та кухні та комори. Загальна площа квартири становить 42,0кв.м.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №2990 від 07.07.2018р. у квартирі № 25 на вул. Б.Хмельницького, 48 у м.Львові зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1, 05.01.1945р.н., ОСОБА_2, 17.11.1944р.н. та ОСОБА_3, 21.11.1970р.н. Дата реєстрації у квартирі позивача та третьої особи - 11.07.2014р., відповідача з 23.03.1971р.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі за місцем своєї реєстрації, оплати за комунальні послуги не проводить, участі в її утриманні не приймає, речей його у квартирі немає.

З пояснень позивача та третьої особи з часу придбання квартири в 2014р. відповідач ОСОБА_3 у цій квартирі не проживав, його речі в квартирі відсутні. Наміру проживати у цій квартирі він не виявляв.

Поважних причин не проживання відповідачки у спірному житлі судом не встановлено.

Факт не проживання відповідача у квартирі впродовж цього часу підтверджується складеними комісією та затвердженими директором ЛКП «Варшавське-407» актами: №130 від 09.07.2018р., №113 від 10.09.2018р. та №162 від 09.11.2018р.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 11.05.2005 року власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач членом сімї нового власника квартири ОСОБА_1 не є.

Враховуючи те, що відповідач понад один рік у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири №25 буд.№48 на вул. Б.Хмельницького в м.Львові.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_4