Справа №359/5769/18
Провадження №2-о/359/126/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті особи,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року його батько ОСОБА_2 помер в м. Зугрес. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Бориспільський МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 Тому заявник просить суд встановити факт, що його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Зугрес.

Сторони не з'явились в судове засідання, вони належним чином повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Їх неявка не перешкоджає розгляду цивільної справи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 4 травня 1971 року (а.с.6).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті осо-би на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої тери-торії України.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі вих. №9-1130/0/4-16 від 15 квітня 2016 року, під час вирішен-ня питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Євро-пейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосову-ватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України.

Так, з копії довідки про причину смерті (а.с.7) та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11 червня 2018 року (а.с.8) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер в м. Зугрес. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

24 липня 2018 року керівник Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Прохорова В.В. винесла відмову №2441/16.4-137 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 (а.с.9).

З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також сприяння здійсненню заявником спадкових та соціальних прав належить встановити факт, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 72 років в м. Зугрес Донецької області.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 72 років в м. Зугрес Донецької області.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець