Справа №755/5961/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/1497/2018
П О С Т А Н О В А

20 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бондарчук Юлії Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, заінтересована особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бондарчук Юлія Миколаївна звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника - ОСОБА_1, просила встановити тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі Українибез вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання свої зобов'язань, покладених на нього виконавчими листами.

Подання мотивувала тим, що на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчих листів на загальну суму 58 101 грн. 31 коп. на користь ОСОБА_3. Державним виконавцем проводилися виконавчі дії, але боржник ігнорує виклики виконавця, самостійно дій, спрямованих на виконання рішення суду, не вчиняє, присуджену стягувачу суму коштів не сплачує.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року подання задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордонОСОБА_1 до виконання ним зобов'язань, покладених на нього за виконавчими листами на загальну суму 58 101 грн. 31 коп. у виконавчому провадженні №54296420.

Боржник, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що ухвала грубо порушує конституційні права, заборона на виїзд є упередженою і неправомірною. Крім того, вказав, що виконавче провадження відкрито з порушенням територіальної підсудності не уповноваженим органом на проведення виконавчих дій, з невірним зазначенням ідентифікаційного коду апелянта, у зв'язку з чим у суду не було правових підстав для розгляду та задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін, оскільки боржник ОСОБА_1 свідомо біля двох років не виконує рішення суду, не надає державному виконавцю декларацію про доходи, не повідомляє рахунки у банківських установах, з яких можна списати кошти в рахунок виконання рішення суду, приховує транспортний засіб, на який можливо звернути стягнення та який на даний час перебуває у розшуку. Вважає, що на даний час єдиним важелем впливу на боржника щодо виконання рішення суду є тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Наведеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва з 05.05.2017 року знаходиться зведене виконавче провадження №54296420 з примусового виконання виконавчих листів по справі №755/5961/16, стягувач ОСОБА_3 07 червня 2017 року винесено постанову про арешт майна боржника. 12 липня 2017 року та 16 листопада 2017 року винесено постанови про розшук майна боржника. Згідно до відповіді Регіонального сервісного центру за боржником зареєстровано транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску. 06 вересня 2017 року та 04 травня 2018 року направлено запит до ДМС з метою отримання інформації про видачу документів, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами. 03 травня 2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника. 03 травня 2018 року та 05 травня 2018 року здійснено вихід за адресою проживання боржника з метою перевірки його майнового стану, однак двері виконавцю ніхто не відчинив. Виклики державного виконавця боржником було проігноровано. Виконавчий документ на сьогоднішній день не виконується, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржником не здійснено.

Задовольняючи подання державного виконавця щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником в добровільному порядку не виконується рішення суду, на даний час зведене виконавче провадження не виконано, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього згідно виконавчих листів по справі №755/5961/16. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 2, 5 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті..

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

В листі Верховного Суду України „Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття &quвж;ухилення від виконання зобов'язань&quта; варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. У зв'язку із вищевикладеним про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження", зокрема щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення, що, зокрема, полягає в тому, що він будучи обізнаним про свій обов'язок по поверненню грошових коштів стягувачу ОСОБА_3 жодних дій по виконанню судового рішення не здійснив.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів апеляційного суду приходить до думки про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим. Доказів на спростування наведених підстав для застосування такого обмеження боржником та його представником не надано. Доводи апелянта щодо того, що виконавче провадження відкрите з порушенням територіальної підсудності неуповноваженим органом на проведення виконавчих дій, а також щодо та того, що у виконавчому провадженні невірно зазначений ідентифікаційний код боржника не спростовують правомірності ухвали суду першої інстанції, оскільки виконавче провадження відкрито уповноваженим органом - Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва, за місцем реєстрації боржника - АДРЕСА_1, що віднесена до Дніпровського району міста Києва, а невірно зазначений ідентифікаційний код виправлений і на даний час зазначений вірно.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько