ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3656/15-ц

провадження № 22-ц/4809/4/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 грудня 2015 року в складі судді Мохонько В.В. і

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та просило стягнути заборгованість у розмірі 21 849, 29 доларів США, що за курсом 20,58 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 складає 449 658,42 грн., за кредитним договором №KGMDGK01580019 від 13.11.2007.

Позовна заява мотивована тим, що згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 20000,00 доларів США на термін до 14.11.2027, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, передбачені кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору відповідач не виконав зобов'язання за вказаним договором.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 18859 дол. США - заборгованості по кредиту, 1602,53 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 211,60 дол. США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 124,15 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штраф (фіксована частина) - 12,15 дол. США, а всього 20809,43 дол. США, що еквівалентно 428258, 07 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримані кошти не повернув, доказів часткової або повної заборгованості не надав.

Відповідач порушив строк повернення кредиту більш ніж на 30 днів, тому з нього на користь позивача стягується 250 грн. штрафу.

Інший штраф нарахований позивачем 1039, 86 дол. США (5 % від суми позову) задоволенню не підлягає, так як за ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Загальна сума позову по даній справі не є і не може бути зобов'язанням в розумінні ст. 509 ЦК України, а є лише однією із вимог до змісту позовної заяви, що визначаються процесуальним законом - п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦК України.

Тому нарахований позивачем штраф в сумі 1039, 86 дол. США не стягується з відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд в рішенні зазначив про повідомлення відповідача за місцем реєстрації належним чином про день розгляду справи, але про час розгляду справи в судовому рішенні не зазначено, що є порушенням ст.6 ЦПК України.

Суд ухвалив рішення в порушення ст.224 ЦПК України не ухваливши заочне рішення, а також порушено вимоги ст.ст.212,215 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Науменко В.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки представником відповідача (а.с.149).

Справу розглянуто 27.12.2018 і в призначений час на 10.30 год. на адресу суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи.

Наступного дня на електронну пошту апеляційного суду, о 08 год. 59 хв., надійшло клопотання від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з хворобою відповідача.

Згідно Акту від 28 грудня 2018 року, складеного відповідальними працівниками суду за приймання та відправлення електронної пошти, в період з 25.12.2018 до 18.00 год. 27.12.2018 електронна пошта суду не працювала, а тому пошта не приймалася та не відправлялася.

Оскільки клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи передано головуючому (судді-доповідачу) наступного дня після ухвалення судового рішення, вказане клопотання не могло бути розглянуто судом і питання про відкладення справи не вирішувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2007 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №KGMDGK01580019, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.11.2007 по 13.11.2027, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 20 000 дол. США та у розмірі 4880 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

14 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої п. 7.1. договору викладено у наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.11.2007 по 13.11.2027 у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 20 000 дол. США та у розмірі 5807 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Погашення заборгованості за договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який береться період з «20» по «25» число, кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 294,56 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідач отримані кредитні кошти не повернув і станом на 12.05.2015 року заборгованості за кредитним договором складає 18859 дол. США - заборгованості по кредиту, 1602,53 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 211,60 дол. США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 124,15 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 12,15 дол. США - штраф (фіксована частина) та 1039, 86 дол. США - штраф (процентна складова).

Оскільки ОСОБА_4 належним сином не виконує умови договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а саме: 18859 дол. США - заборгованості по кредиту, 1602,53 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Правильним є висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача 1039, 86 дол. США - штрафу (процентна складова).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 211,60 дол. США - заборгованості по комісії за користування кредитом та 12,15 дол. США - штраф (фіксована частина).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме у п.4.1, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту.

Крім того, у п.4.3 договору визначено, що у разі порушень позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафи - фіксовану частину та процентну складову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення 12,15 доларів США - штрафу (фіксована частина) задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача 211,60 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом.

Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 викладена правова позиція, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

У позовній заяві позивачем не наведено, за які саме послуги позивачу нараховувалась комісія, а тому суд приходить до висновку, що нарахована позивачу заборгованість по комісії є незаконною, а тому стягненню не підлягає.

Що стосується рішення суду про стягнення з відповідача на користь банку пені в розмірі 124,15 доларів США суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

З огляду на викладене суд помилково стягнув з відповідача пеню в іноземній валюті, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку 2555 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Таким чином загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», становить 20461,56 доларів США, що складає 421098,90 грн., та 2555 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Доводи апеляційної скарги про порушенням судом ст.ст.6,212,215,224 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення) не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для скасування рішення суду в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу та комісії неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, відповідно п.4 ст.376 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення.

В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3442,06 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 грудня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 211,60 доларів США комісії за користування кредитом, 12,12 доларів США штраф (фіксована частина) 124,15 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2555 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 211,60 доларів США комісії за користування кредитом та 12,12 доларів США штраф (фіксована частина) відмовити.

Загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», становить 20461,56 доларів США, що складає 421098,90 грн., та 2555 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3442,06 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04.01.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М.Єгорова

О.Л.Карпенко