Справа №442/4299/18
Провадження №2/442/1639/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезгаданим позовом, на підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що в кінці серпня 2016 року йому стало відомо, що він уклав з відповідачем та підписав договір дарування належної йому земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 20.02.2015 року за реєстровим № 122, а не Договір довічного утримання, у чому він був переконаний, про що його повідомив особисто відповідач. ОСОБА_3 є його сином від 1-го шлюбу. Але, оскільки він проживав один та мав проблеми зі здоровям, тому вирішив скласти на відповідача заповіт 17.01.2012 р. у Державного нотаріуса. Але коли він переніс інсульт і потребував сторонньої допомоги, відповідач переконав його, що краще буде укласти договір довічного утримання. Дорогою до нотаріуса відповідач зі своєю дружиною ОСОБА_6 почали його переконувати, що оскільки він має ще інших дітей, вони візьмуть на себе всю відповідальність по його догляду та утриманню на себе, переїдуть до нього проживати та забезпечать необхідною допомогою, зважаючи на його похилий вік та стан здоровя, а натомість отримають у власність після його смерті належне йому майно, у тому числі земельну ділянку за кадастровим № :01:079:0135, площею 0,06 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: 82172 вул.Солецька, 49, м.Стебник, Дрогобицький район, Львівська область та власноруч збудований ним будинок. Він обговорив з ОСОБА_3 всі істотні умови майбутнього договору, домовилися, що при потребі, він буде доглядати і утримувати його, допомагатиме у всьому, буде готувати їжу, купувати продукти харчування, ліки та інші необхідні товари, сплачуватиме необхідні платежі. Умовою до підписання договору було те, що Відповідач зі своєю дружиною приїде до нього жити, чого не було виконано і досі.?

Вказує, що переніс інсульт з 27.12.2014 р. по 31.12.2014 р. до укладення договору дарування. Відповідач зі своєю дружиною - ОСОБА_6, скористалися його безпорадним становищем, похилим віком, слабким зором та довірою до відповідача, що є його сином і до органів нотаріату, ввели в оману та замість підписання договору довічного утримання, як йому пізніше стало відомо, за попередньою домовленістю з нотаріусом, надали підписати договір дарування. В нотаріуса копії договору дарування йому не було надано. Протягом декількох місяців Відповідач приносив продукти харчування, цікавився його здоровям, як нібито, було прописано у договорі довічного утримання, в укладенні якого він був переконаний. Потім абсолютно перестав приходити та йому допомагати. Коли син перестав виконувати взяті на себе зобов'язання стосовно надання необхідної допомоги та його утримання, влітку 2016 року, він звернувся до Відповідача та нагадав, що між нами укладено договір довічного утримання і в разі продовження ігнорування ним своїх обов'язків, буде змушений розірвати даний договір. Та на таке його звернення до Відповідача, він йому повідомив що нічого не зможе зробити, бо нотаріус так зробила, що він йому усе подарував.

Вказує на те, що вже майже три роки намагається довести, що був нахабно і незаконно позбавлений належного йому майна. Оскільки, на момент підписання договору, він ще відчував наслідки інсульту, погано бачив, довірившись сину та нотаріусу, не розуміючи порядку укладення договорів, (а жодних юридичних наслідків укладення такого договору нотаріус не розяснила), тому допустив помилку.

А відтак, спірний договір дарування земельної ділянки був укладений внаслідок обману та помилки, щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки укладений договір він вважав договором довічного утримання.

Посилається на те, що фактичної передачі нерухомого майна (земельної ділянки, як і будинку) не відбулось після підписання даного договору дарування земельної ділянки, оскільки відповідач з ним і надалі не проживає і відповідно фактично не прийняв і не користується набутим майном. Також вважає, що при посвідченні зазначених угод приватним нотаріусом ОСОБА_5 не дотримано вимоги статей 5. 42. 43. 44. 46 ОСОБА_7 України Про нотаріат» і відповідних пунктів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України. Також він не усвідомлював значення своїх дій та був людиною юридично необізнаною. Дані обставини доводять порушення його прав, за захистом яких він змушений звернутися до суду, оскільки відповідач не бажає у позасудовому порядку вирішити даний спір.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання підтримав позов. Додав, що в кінці 2016 року йому стало відомо про те, що ним було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування земельної ділянки. Відповідач є його сином від першого шлюбу. Позивач розраховував на заповіт, але відповідач наполягав на договорі довічного утримання. Поїхав з ним до нотаріуса, нічого не читав та підписав оспорюваний договір. Неодноразово просив відповідача йому допомогти по господарству, однак той відмовлявся, вказуючи на те, що у нього немає такого обов»язку. Вказує на те, що даний договір він підписав внаслідок ведення його в оману та внаслідок помилки. Відповідач не живе і не користується будинком. На час укладення договору був дієздатним. Пояснив, що невістка хотіла укласти договір саме в приватного нотаріуса ОСОБА_8 даний договір він підписав особисто. Відповідач мав жити разом з ним, купувати продукти харчування, здійснювати за ним догляд. На той час він проживав із співмешканкою ОСОБА_9. Він часу укладення договору та на момент його перебування у лікарні, відповідач допомагав йому, надавав гроші. У нотаріуса він вказував на укладення договору довічного утримання. Там було четверо людей: він, відповідач, нотаріус та її секретар. Підписали договір та поїхали. Просив задоволити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала думку свого довірителя. Вказала, що останній переніс інсульт, після чого прийшов додому з лікарні у тапочках, а відповідач скористався безпорадним станом позивача, вибрав слушний момент і уклав оспорюваний договір.

На пропозицію суду визначитись із підставою заявленого позову (оскільки їх у ньому наведено декілька) - наполягла на усіх зазначених. А це: неусвідомлення значення своїх дій, помилка, обман, відсутність волевиявлення учасника правочину та невідповідність його внутрішній волі.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення позову, пославшись на його безпідставність. Допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив, що позивач (його батько) залишив їх із мамою в дитинстві і пішов проживати до іншої жінки. Він проживав з бабою та дідом, без батьків. Батько-позивач признав його як сина аж у 25 років, коли він почав йому допомагати. Батько мав намір подарувати земельну ділянку та так і зробив. На той час він проживав уже з четвертою жінкою ОСОБА_9. Для підписання договору позивач самостійно приїхав на власній машині. Був веселий та здоровий. Батько читав текст договору в нотаріуса. Він не обіцяв допомагати батькові, а нотаріус не є його знайомою. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримала позицію свого довірителя. Просила відмовити в задоволенні позову, пославшись підстави, викладені в письмовому відзиві щодо позову. Додала, що під час укладення договору мають існувати певні обставини, які дають підстави для визнання його недійсним (необізнаність, помилка, стан здоров»я тощо). Позивач на момент укладення договору був здоровим, дієздатним та таким, що усвідомлював значення своїх дій. Приїхав для його укладення особисто на власному авто.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що позивач є її дідусем, а відповідач відповідно батьком. В день укладення договору вона також була в нотаріуса. Дід особисто довго читав текст договору та підписав. Мав дві пари окулярів. Вона бігала трохи далі по вулиці у банк оплачувати якісь квитанції. Дід спочатку зробив заповіт на батько і поставив умову вкладати у хату кошти. Батько був зрештою не проти, але щоб уникнути ризиків втрати вкладеного ним майна (ще й до того на той час я була не заміжня) вони домовились про вчинення договору дарування.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є дружиною відповідача. Коли вона з ним одружувалася, то не знала його батька (позивача по справі). Позивач ніколи навіть цукеркою не пригостив, а тут її чоловік каже, що дзвонив батько і хоче зробити на нього заповіт. А потім і подарувати захотів. Як до укладення договору, так і після цього, їздили до позивача провідувати, привозили їжу. Вона до своїх батьків навіть так не їздила. Позивач їздив на курорт і вони давали йому гроші (спочатку 1000 грн, а потім ще 3500 грн.). Вказала на те, що позивач усіх використовував, то сина, то жінку. На даний час вмішалася уже інша жінка. За договір утримання мови і не йшло, провідували зі щирим серцем як батька та й гостинці інколи привозили як звично відбувається між рідними. У позивача не було жодного інсульту, оскільки таке захворювання не лікують за три дні. Цілий рік після укладення договору відносини були нормальні.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що відповідач є її племінником, а позивач колись був шваґром. В 2015 році вона лежала з позивачем у лікарні і той вказував на те, що подарував відповідачу хату і землю. З яким діагнозом позивач перебував у лікарні стверджувати тепер не може. Син (відповідач) приносив їсти і купував ліки батькові. І за характером їх взаємовідносин він робив би це і без дарування йому будь-якого майна.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що була 6 років співмешканкою позивача, відчувала себе, як його рабиня. З відповідачем перебуває у нормальних відносинах. Вказала, що він взяв відповідача та його Марусю та поїхали до нотаріуса укладати договір. На той момент він був здоровим. Інсульт він не переніс, а мав мікроінсульт. Відповідач давав йому гроші, вона з позивачем їздили на курорт в м.Любінь і на Закарпаття. Вона пішла від позивача. Після цього до нього вернулася друга жінка, яка мала від нього троє дітей. Позивач вказував, що зробив договір дарування на Марусю, бо відповідач в нього вартує. Відповідач з жінкою обіцяли переїхати до них жити. Однак, позивач їх не впустив додому.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що йому відомо від позивача, що він та відповідач мають жити разом. За договір невідомо.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що перебуває у звичних відносинах зі сторонами. Позивача знає давноі він їй усе розповідає. Він побудував будинок. Відповідач приходив до нього і він казав, що той буде з ним жити. Договір дарування не хотів укладати позивач, а хотів щоб його утримували. Про дарування земельної ділянки дізналася в серпня 2018 року.

Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_8 також заперечила проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Пояснила, що процедура укладення договору не була порушена. Сторони знайомилися з його умовами. ОСОБА_7 витримана. Позивач, щоб забезпечити сина, захотів подарувати змелю. Будь-яких видимих ознак недомагання здоровя у позивача не було. На момент укладення договору між ними були доброзичливі відносини. Вона доступно роз»яснює людям значення їхніх дій. Інші особи були в приймальні. Під час укладення договору присутні лише сторони.

Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За обставинами справи позивач, укладаючи на відповідача заповіт, уже висловив тим самим свою волю на відчуження земельної ділянки, хоча й після смерті.

Доказів приязних відносин відповідача з нотаріусом позивачем суду не надано жодних. Заперечувались такі і самим нотаріусом. Зазначення позивачем того, що син в телефонній розмові заявив йому про відсутність обовязку утримувати його з огляду на те що все майно уже і так є його власністю також жодним чином не доведено. За послідовністю тверджень позивача про укривання відповідачем та нотаріусом справжньої природи Договору, а потім утримування та забезпечення позивача матеріально, - цілком не логічно в якийсь момент відповідачу у цьому зізнаватись. Факт непроживання у будинку і не користування земельною ділянкою нічого не доводить, оскільки власник користується своїм майном на власний розсуд, тим більше, що свідком ОСОБА_6 стверджувалось про факт перешкоджання позивачем їх переїзду в будинок. Факт впливу наслідків інсульту чи будь-якої іншої хвороби на волевиявлення позивача під час укладення ним спірного Договору суду не доведено. В судовому засіданні не здобуто доказів, що позивач на час укладення оспорюваного договору дарування земельної ділянки страждав на будь-яке психічне чи інше захворювання, яке перешкоджало йому розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Прихід позивача додому у тапочках з лікарні може мати будь-які інші обєктині причини ніж зазначений представником позивача розлад здоровя.

Отже, усі наведені обставини в сукупності та їх аналіз, дають суду підстави переконатися в безпідставності завлених позовних вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 20.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 (зареєстрованого в реєстрі за №122), згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:079:0135, що розташована по вул.Солецькій,49 в м.Стебнику Львівської області.

Посилання позивача на те, що відповідач скориставшись його станом здоров»я, шляхом обману запропонував йому подарувати земельну ділянку, про що зазначається позивачем в позовній заяві, також не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами по справі. Дана обставина зокрема спростовується показаннями третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_5, яка посвідчувала оспорюваний договір дарування, та пояснила суду, що перед укладенням договору вона переконалась у дієздатності сторін, розяснила сторонам зміст та правові наслідки договору, який вони мали намір укласти між собою і сторони свідомо погодились на його укладення.

Необґрунтованими є вимоги позивача про те, що він, підписуючи договір дарування думав, що це є договір довічного утримання, позивач свідомо дав згоду на дарування земельної ділянки, помилка позивача, якщо навіть така мала місце виходячи з його пояснень, допущена в наслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення позивачем не є підставою для визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні не здобуто жодних доказів, що сторони при укладенні оспорюваного договору дарування умисно оформили один правочин, але насправді між ними встановлювались інші правовідносини, сторона позивачам не навела жодних доказів про те, що відповідач брав на себе зобовязання надавати позивачу довічно матеріальне забезпечення та іншу допомогу. В тому числі навіть не представлено суду перелік видів такого утримання.

Зважаючи на наведене у позові слід відмовити.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування терміну позовної давності то судом таке розглядається як безпідставне з огляду на те, що в судовому засіданні не здобуто докази які б давали підстави відраховувати такий термін з моменту укладення спірного договору, тобто з 20.02.2015 року. Наявність у цьому Договорі особистого підпису позивача та зазначення його назви великими літерами на титульному аркуші не дає суду цілковитої впевненості у твердженні про початок строку для відліку терміну позовної давності. Зокрема, позивачем ці обставини заперечувалися з посиланням на поганий стан, поганий зір, відсутність факту особистого читання Договору та розяснення його суті нотаріусом.

Разом з тим обґрунтованими та підтвердженими документально є наведені в письмовому Розрахунку станом на 12.10.2018 року представником відповідача понесені ним судові витрати по справі, які у відповідності до вимог ЦПК України підлягають до стягнення з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 268 ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, м.Стебник, вул. Солецька, 49, Львівська область) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судові витрати:

-13 400,00 грн (тринадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.) за представництво інтересів;

-160,80 грн (сто шістдесят гривень 80 коп.) комісія за сплату вартості правової допомоги;

-188,20 грн (сто вісімдесят вісім гривень 20 коп.) за надіслання поштової кореспонденції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.