Справа № 206/5752/18
Провадження № 2/206/1507/18
27.12.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Мороза К.Т.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,
І. Стислий виклад позиції позивача.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2015 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 та до повноліття дітей. В той же час, позивач вважав, визначений судом розмір аліментів таким, що підлягає зменшенню з підстав наведених нижче. Так, після розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, 27.08.2016 позивач уклав шлюб із ОСОБА_6, під час якого у них народилась донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2018 з позивача на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_7, було стягнуто аліменти в розмірі 1/7 частин всіх видів його заробітку та інших доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2018 та до досягнення ОСОБА_7 повноліття. ОСОБА_6 працювати не може так як доглядає дитину до досягнення дочкою трьох років та також потребує матеріальної допомоги. В той же час, позивач працює у ТОВ «Плавмет-Дніпро» на посаді плавильника, загальна сума доходу за період з 15.05.2018 по 31.08.2018, за винятком утримань становить 11270,00 грн. Враховуючи ст. 192 СК України позивач зазначив, що його фінансові витрати збільшились у зв'язку із народженням третьої дитини. Після стягнення всіх обов'язкових платежів у позивача не залишається коштів на власне утримання та членів його сім'ї. Керуючись викладеним, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду від 09.02.2015 з 1/2 частини до 1/7 частин з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

18.10.2018 на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

05.11.2018 відкрито провадження у справі, призначено розгляд по суті.

У судові засідання призначені 05.12.2018, 27.12.2018 відповідач, повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, не з'явилась, в зв'язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

27.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.01.2005 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_3, виданого 20.04.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8).

АДРЕСА_2 у сторін народився син - ОСОБА_1, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 14.12.2006 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого 03.10.2007 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 10).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2015 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 та до повноліття дітей. Рішення суду набрало законної сили 20.02.2018 (а.с. 11).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2015 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 04.01.2005 у Виконавчому комітеті Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 01, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей розірвано. Рішення суду набрало чинності 27.02.2015 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_7, батьками дитини зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження, НОМЕР_6, виданого 22.03.2018 Шевченківським районним у місті Дніпро відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13).

10.07.2018 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, в розмірі 1/7 частини всіх його заробітків та інших доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів здійснюється з 17.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало чинності 27.08.2018 (а.с. 15).

У відповідності до довідки про доходи, виданої 14.09.2018 ТОВ «ПЛАВМЕТ- ДНІПРО» ОСОБА_2 працює у ТОВ «ПЛАВМЕТ-ДНІПРО» на посаді плавильника, сума доходу за період з 15.05.2018 по 31.08.2019 за винятком утримань становить 11270,00 грн. (а.с. 17).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись.

В той же час, слід звернути увагу, що прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів», яким було внесено зміни до ст. 182 СК України в частині збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих аліментів з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 відсотків.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача в частині зміни розміру стягуваних з нього аліментів, а саме визначення розміру прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку у розмірі 50 відсотків замість 30 відсотків.

В той же час, суд не може повністю погодитись із вимогою позивача щодо зменшення розміру стягуваних аліментів, а саме щодо зменшення розміру стягуваної частини на двох дітей з 1/2 на 1/7 частину.

Вказаного висновку перед усім суд дійшов, в першу чергу, діючи передусім в інтересах дітей, та з огляду на обов'язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя.

При цьому, матеріальне забезпечення дитини є лише однією із обов'язків батьків, серед інших - виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя, тощо.

Так, враховуючи той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом із відповідачем, дає суду підстави для висновку, що основне навантаження щодо виконання батьківських обов'язків, припадає саме на відповідача.

Доказів наявності фізичних обмежень, інвалідності у позивача, що перешкоджало б позивачу збільшити розмір його фінансового доходу для належного забезпечення його ж дітей та інших утриманців, позивач не надав, як і доказів поліпшення матеріального становища відповідача.

Крім того, враховуючи наявність судового рішення від 10.07.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, суду не було надано жодного доказу, що позивач надає будь-яку допомогу ОСОБА_8, та відсутність у неї доходу у зв'язку із перебуванням у декретній відпустці.

Таким чином, суд вважає, що вимога позивача в частині зменшення розміру частки аліментів, стягуваних з нього на користь відповідача, враховуючи наявність іншої дитини від іншого шлюбу, а також зміну розміру аліментів, стягуваних за рішенням суду, в частині розміру прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з 30 відсотків до 50 відсотків, має бути зменшена з 1/2 до 1/3 частини.

В той же час, частинами 2, 3 ст. 183 СК України встановлено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, період стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 192 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-283, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2015 із ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2)на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з єдиної частки у розмірі 1/2 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на єдину частку у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі здійснювати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.01.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак