Справа № 755/9826/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 29 липня 2015 року ОСОБА_4 перерахувала на платіжну картку ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 48 000,00 грн., що підтверджується банківськими чеками від 29 липня 2015 року № 5538, № 3656, № 0039, № 131, № 4313, № 4635. 19 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2 від 29 липня 2015 року. В подальшому відповідачі відмовилися повертати отримані грошові кошти. У зв'язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 48 000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами з урахуванням інфляційних витрат у розмірі 23 304,49 грн., відсотки за користування грошовими коштами з урахуванням трьох відсотків річних у розмірі 2848,44 грн.

20 липня 2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів залишено без руху.

07 вересня 2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів повернуто позивачу.

09 листопада 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

22 травня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

11 червня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

25 вересня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

06 грудня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Судові повістки про виклик відповідачів в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

19 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики, укладеним мім первісним кредитором та ОСОБА_2 від 29 липня 2015 року (а.с. 67-68).

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 48 000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами з урахуванням інфляційних витрат у розмірі 23 304,49 грн., відсотки за користування грошовими коштами з урахуванням трьох відсотків річних у розмірі 2848,44 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач надала банківські чеки від 29 липня 2015 року № 5538, № 3656, № 0039, № 131, № 4313, № 4635 (а.с. 57-58).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 ЦК України).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом під час розгляду справи позивачу роз'яснено право надання докази, а саме, договір позики від 29 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також належним чином завірених копій банківських чеків від 29 липня 2015 року № 5538, № 3656, № 0039, № 131, № 4313, № 4635.

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення 29 липня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору позики, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя Н.Є.Арапіна