Провадження № 2/161/219/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Луцьк Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Царюк Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/12420/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати за ним право власності на автобус Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов, підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області в судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог. Суду пояснила, що відсутні докази, які б свідчили про належність позивачу автобусу Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. Просила відмовити задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило відзиву та заяви про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності субєктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною позовною заявою у звязку з тим, що його право власності на автобус Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 відповідачем ОСОБА_4 не визнається.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Представником позивача та представником відповідача ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області не заперечувалось, що згідно бази даних НАІС власником автобуса Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 являється ОСОБА_4.

Згідно протоколу засідання районного суду в Хелмі VII кримінального відділу з питання щодо речових доказів від 01 квітня 2016 року, автобус Neoplan N116Н реєстраційний номер НОМЕР_2, ідентифікаційний номер VIN: WAG201165TSM24924 конфісковано на користь державної казни ОСОБА_6 та винесено постанову про його конфіскацію (а.с. 44).

Таким чином, вказаною постановою фактично позбавлено ОСОБА_4 права власності на спірний автобус Neoplan N116Н 1996 року випуску, який перейшов у власність державного бюджету ОСОБА_6 в порядку конфіскації, хоча за реєстраційними документами в Україні він не знімався з обліку і продовжував обліковуватись за ОСОБА_4

07 грудня 2016 року митна палата в Білій Підляській, виконуючи вищевказану постанову районного суду в Хелмі VII кримінального відділу від 01 квітня 2016 року, здійснила продаж автобусу Neoplan N116Н реєстраційний номер НОМЕР_2, ідентифікаційний номер VIN: WAG201165TSM24924 з публічних торгів за 23 750 польських злотих. Покупцем автомобіля став ОСОБА_3 (а.с. 5-6), що підтверджується фактурою № FVL/300/16/00260 від 07 грудня 2016 року.

Стаття 41 Конституції України в імперативному порядку гарантує кожному право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонена законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору у контрагента та визначені умов договору.

Відповідно до Преамбули ЗУ «Про міжнародне приватне право» цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів повязані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Як слідує з Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 01.03.2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ з іноземним елементом» розгляд справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК, Закон «України «про міжнародне приватне право» тощо.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню приватно-правових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Правила цього Закону про визначення права, що підлягає застосуванню судом поширюються на інші органи, які мають повноваженні вирішувати питання про право, що підлягає застосуванню.

Статтею 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав. Вибір права сторонами правочину не зачіпає прав третіх осіб.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Частинами 1 та 3 статті 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду. Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України.

При цьому, фактурафактурою № FVL/300/16/00260 від 07 грудня 2016 року є належним підтвердженням факту купівлі позивачем спірного автомобіля. Оскільки в цьому документі (безвідносно до того, як він називається) зазначені всі необхідні дані (предмет договору, його ціна, оплата покупцем цієї ціни), які дають підстави кваліфікувати його як договір купівлі-продажу.

За таких обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_3 набув право власності на автобус Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 з незаборонених законом підстав на підставі договору купівлі-продажу, а тому його позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

При цьому, не підлягає до задоволення позовна заява в частині предявлення позовних вимог до ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області. Оскільки станом на день звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області з заявою від 20 травня 2017 року, в останнього не було жодних підстав для вчинення запитуваних дій на користь позивача. А тому за таких обставин, взагалі відсутнє порушення будь-яких прав позивача з боку відповідача ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області

На підставі ст.ст. 6, 328, 626, 627 ЦК України, ст.ст. 4, 39 Закону України «Про міжнародне право», керуючись ст.ст. ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автобус Neoplan N116Н 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

В задоволенні позову до ОСОБА_5 сервісного центру МВС у Волинській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обємі складено

03 серпня 2018 року.

Суддя В.В. Ковтуненко