П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Київ

справа № 376/18/18

провадження №22-ц/824/2068/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сквирського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Клочка В.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н 14 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість становить 21164 грн., з яких: заборгованість за кредитом -295 грн.67 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 16284 грн.33 коп, заборгованість за пенею та комісією - 3100 грн., штраф (фіксована складова) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 984 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 564 грн. заборгованості за кредитним договором.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В апеляційні скарзі зазначив, що суд першої інстанції не встановив термін дії картки відповідача по справі, не застосував позовну давність, про що просив відповідач.

Вказує, що позивачем було наданий неналежний доказ, а саме розрахунок заборгованості, так як відсутній підпис представника банку, а сам розрахунок не посвідчений печаткою банку.

До суду надійшов відзив представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бригинець А.А. на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якій представник просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити рішення Сквирського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року без змін. Вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останній раз 20 квітня 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12 грудня 2017 року до спливу позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник АТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання після оголошеної перерви не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою (а.с.167), причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 14 листопада 2011 року ОСОБА_2 уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами банківських послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну картку, відповідно до Тарифів якої отримав кредитний ліміт за платіжною карткою у розмірі 300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг , Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 31 жовтня 2017 року відповідач має заборгованість в сумі 21164 грн., яка складається із 295 грн.67коп. - заборгованості за кредитом; 16284 грн.33 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 6500 грн. (фіксована частина) та 984 грн. ( процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 неналежно виконувались зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу та процентів за користування кредитом, то у позивача виникло право вимагати виконання боргових зобов'язань та сплати відсотків за користування позичкою, а також штрафних санкцій, як це передбачено умовами кредитного договору. Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності, оскільки відповідач 27 березня 2015 року погашав заборгованість за кредитом, тобто визнавав те, що він має заборгованість перед кредитором, позов до суду надійшов 10 січня 2018 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони о запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

У силу ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом установлено, що між сторонами був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами. ОСОБА_2 була видана кредитна картка, з терміном дії до вересня 2016 року. Останні платежі ОСОБА_2 здійснив 27 березня 2015 року в сумі 1500 грн., 20 квітня 2015 року в сумі 198 грн.

Встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та нарахованих штрафів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки банк звернувся до суду з позовом в межах встановленої законом позовної давності, сплативши у березні - квітні 2015 року в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в сумі 1500 грн. та 198 грн. відповідно, що значено більше ніж щомісячний платіж, позичальник фактично визнав свій борг перед кредитором.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині надання позивачем неналежного доказу на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, то в цій частині доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості. Наданий позивачем розрахунок містить підпис працівника банку та печатку банку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

ОСОБА_5