Дата документу 09.11.2018
Справа № 334/8242/18
Провадження № 6/334/248/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши матеріали подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, до виконання зобовязання.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій знаходиться виконавче провадження № 56871998 з виконання Вимоги Вознесенівського управління у м. Запоріжжі Головного управління ДФС у Запорізькій області № Ф-909-50У від 04.07.2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1, грошових коштів у розмірі 14839,43 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. В поданні зазначено, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 пенсію не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює. ОСОБА_2 відповіді АІС «Автомобіль», за боржницею не зареєстровані транспортні засоби.

Виконавцем на адресу боржниці надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не зявлялась, виконавця про причини неявки не повідомляла. ОСОБА_2 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржницею майно не зареєстровано. Виконавцем встановлено, що боржниці на праві власності майно не належить. За адресою мешкання боржниці було здійснено вихід державного виконавця, про що було складено акт, згідно якого останню не було розшукано.

Рішення до теперішнього часу не виконано, ОСОБА_1 ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна і доходів, у звязку з чим державний виконавець вимушений звернутись з вказаним поданням до суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі надані докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст і форму подання державного виконавця визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012 року та затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. Ця Інструкція містить окремий розділ XIІІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну», який передбачає зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, згідно якого у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває Вимога про сплату боргу (недоїмки) Вознесенівського управління у м. Запоріжжі Головного управління ДФС у Запорізькій області № Ф-909-50У від 04.07.2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. грошових коштів у розмірі 14839,43 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області № 56871998 від 27.07.2018 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Вознесенівського ГУ ДФС 14839,43 грн.

ОСОБА_2 супровідного листа № 45459 від 27.07.2018 року копію відповідної постанови державним виконавцем було направлено сторонам виконавчого провадження, а саме: ОСОБА_1 за адресою: м. Запоріжжя вул. Бетховена,28-А та Вознесенівському ГУ ДФС за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги,14.

Також державним виконавцем 06.08.2018 року за вихідним № 40638456 та № 37192597 до Пенсійного фонду України було направлено запити щодо надання інформації, чи отримує боржниця пенсію, та чи працює вона за трудовим чи цивільно-правовим договором.

ОСОБА_2 запиту державного виконавця до АІС «Автомобіль» від 19.09.2018 року, за боржницею не зареєстровано жодного автомобіля.

ОСОБА_2 від 21.09.2018 року, під час виходу державного виконавця на адресу мешкання боржниці було встановлено, що на стукіт та дзвінки у двері ніхто не відчинив, сусідів вдома не було, а тому не вдалося перевірити її майновий стан. Було залишено вимогу про виклик на 27.09.2018 року.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника, проте серед наданих документів, відсутні докази, що державним виконавцем були виконані вказані вимоги закону.

Також, в наданих суду документах відсутні дані, що ОСОБА_1, яка у поданні зазначена як «Боржник» була належним чином у встановленому законодавцем порядку повідомленою про відкриття виконавчого провадження відносно неї, тобто відсутні докази того, що вона отримала копії відповідних документів та їй надавалась можливість для добровільного виконання Вимоги, тобто відсутні реєстри направлення виконавчих документів, а також докази того, що вони були отримані боржницею, що є порушеним її прав на самостійне та добровільне виконання Вимоги.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою, на яку були начебто направлені постанова про відкриття виконавчого провадження разом з вимогами про погашення заборгованості, оскільки серед наданих документів відсутні докази поштового направлення кореспонденції та докази її отримання чи повернення без вручення, також відсутні докази встановлення місця реєстрації боржниці.

ОСОБА_2 доданого до подання ОСОБА_2 від 21.09.2018 року, державний виконавець здійснила вихід за адресою боржниці, вказаною у Вимозі ГУ ДФС та зазначеною у виконавчому провадженні (м. Запоріжжя вул.Бетховена,28-А) та за вказаною адресою боржника не розшукано. Однак, у вказаному ОСОБА_2 державний виконавець не зазначає, які саме заходи під час виходу на вказану адресу ним провадились для встановлення наявності чи відсутності майна боржниці та наявності самої боржниці. ОСОБА_2 матеріалів виконавчого провадження, про вчинення такої дії боржник завчасно не повідомлявся.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення частини 3 статті 13 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця лише зазначено про наявність невиконаних боргових зобов`язань ОСОБА_1, та на наявність заборгованості, однак не надано доказів факту умисного ухилення боржниці від виконання зобовязань, встановлених рішенням суду.

Крім того, державним виконавцем не надано жодного доказу того, що ним були здійснені будь-які спроби щодо розшуку самої ОСОБА_1, також не надано доказів щодо проведення виконавчих дій спрямованих на встановлення наявності майна особи, на яке можливо було б накласти арешт задля забезпечення виконання Вимоги від 04.07.2018 року.

Таким чином, суд приходить до вмотивованого висновку, що самостійне невиконання боржницею зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про її умисне ухилення від виконання покладених на неї обов'язків, оскільки самим державним виконавцем серед наданих суду документів не надано жодного документу, яким би було підтверджено про таке ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї Вимогою обовязків.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Критерій достатності, вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів, визначається судом. А тому, вивчивши надані до подання матеріали суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання, оскільки в ньому наявна неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржниці від виконання своїх боргових зобов'язань та відомостей про обізнаність боржниці за наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 10, 441 ЦПК України, ст.ст. 13, 19 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, до виконання нею зобовязань, покладених Вимогою про сплату боргу (недоїмки) Вознесенівського управління у м. Запоріжжі Головного управління ДФС у Запорізькій області № Ф-909-50У від 04.07.2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 14839,43 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Запорізького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Турбіна Т. Ф.