Справа № 347/1235/18
Провадження № 22-ц/779/1023/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області, постановлену під головуванням судді Крилюк М.І. 27 червня 2018 року в м. Косів, у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

25.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у справі, яку мотивував тим, що 20.03.2018 року подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позичили у нього 10 500 доларів США на строк до 20.04.2018 року, про що написали письмову розписку. Станом на 24.06.2018 року боржники взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу не виконали, у зв'язку з чим він має намір звернутися в суд з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 273 000 грн. З метою забезпечення позову до подання позовної заяви просив заборонити відчужувати у будь-який спосіб 5/8 частки житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема вказує, що відмовляючи в задоволенні його заяви про забезпечення позову, суд зіслався на те, що ним не зазначено обставин, які підтверджують, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відомостей щодо відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, а також відомостей про інших співвласників вказаного в заяві домоволодіння, чиї права можуть бути порушеними. Проте, такий висновок суду є передчасним та не відповідає ні фактичним обставинам, ні матеріалам, які додані до заяви про забезпечення позову. Стверджує, що вимога про заборону відчуження у будь-який спосіб 5/8 частки житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, жодним чином не порушує її прав, як власника майна. Відсутність відомостей про інших співвласників майна також не є підставою для відмови в забезпеченні позову, адже такий вид забезпечення, як заборона відчужувати 5/8 частки житлового будинку, ніяким чином не порушує прав інших співвласників. Також апелянт вважає, що грошовий борг за договором позики в розмірі 10 500 доларів США співмірний вимозі заборони відчуження у будь-який спосіб 5/8 частки житлового будинку, що належить ОСОБА_4

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом майбутніх позовних вимог, та не додано доказів, що між сторонами дійсно виник спір.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу вищенаведеного можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, останній зазначив, що 20.03.2018 року подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позичили в нього 10 500 доларів США, які зобов'язались повернути до 20.04.2018 року, про що написали письмову розписку. Станом на 24.06.2018 року боржники взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу не виконали, у зв'язку з чим він має намір звернутися в суд з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 273 000 грн.

Отже, предметом майбутніх позовних вимог буде стягнення боргу за договором позики. Спору щодо 5/8 частки житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, між сторонами не існує.

Таким чином, вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не відповідає майбутнім позовним вимогам, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що заявником не обґрунтовано наявності зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом майбутніх позовних вимог.

Крім того, заявником не доведено співмірності заходу забезпечення позову, який він просить застосувати, позовним вимогам, які він має намір заявити.

Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.