Справа № 463/2693/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2638/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Вирішено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_2 2829 (дві тисячі вісімсот двадцять дев'ять) грн. 63 (шістдесят три) коп. - пені; 452 (чотириста п'ятдесят дві) грн. 00 коп. - 3% річних за період з 01.07.2015 року до 06.12.2016 року; 1563 (одна тисяча п'ятсот шістдесят три) грн. 14 (чотирнадцять) коп. - інфляційних втрат за період з 01.06.2015 року до 06.12.2016 року, всього - 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 77 (сімдесят сім) коп.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 1770 витрат, здійснених позивачем на оплату правової допомоги.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 377 грн.60 коп. судового збору, сплаченого останнім при подачі позову.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення пені в розмірі 6207 грн. 12 коп., суд першої інстанції виходив з того, що вказаний розмір пені розрахований за період з 01 липня 2015 року до 06 грудня 2016 року, тобто більше аніж на один рік, що нібито суперечить положенням ст. 258 ЦК України.

Однак, на думку апелянта, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватись не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року в частині стягнення розміру пені та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 6207 грн.12 коп. за період з 01 липня 2015 року до 06 грудня 2016 року, 3000 грн.00 коп. на правову допомогу та 1600 грн. 00 коп. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 12 квітня 2014 року близько 10 год. 00 хв. на вул.Б.Хмельницького, 172 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок) за участю транспортного засобу «Мitsubishi Раjero» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «ГАЗ 2705-222» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

У відповідності до складеного водіями на підставі ст.ЗЗ Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), винуватцем вказаного ДТП являється водій транспортного засобу «ГАЗ 2705-222» д.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_4.

Так як цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована відповідачем, то саме останній зобов'язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування за спричинену шкоду.

На виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач ОСОБА_2 повідомив відповідача про ДТП та надав для огляду свій автомобіль для визначення вартості відновлювального ремонту. Проте, листом №12/1891 від 18 серпня 2014 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що його страховий поліс АІ/0878860 є нечинним, а тому учасники ДТП не мали права складати повідомлення про ДТП.

У зв'язку з чим, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 серпня 2015 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, вирішено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь позивача 10490,81 грн. страхового відшкодування, 5310,86 грн. інфляційних втрат за період з 26 вересня 2014 року по 31травня 2015 року, 3372,57 грн. пені за період з 26 вересня 2014 року по 30чернвя 2015 року, 239,71 грн. три відсотки річних за період з 26вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, а також 243,60 грн. судового збору (а.с.10-17).

Свого законодавчо встановленого та підтвердженого рішенням суду обов'язку по виплаті страхового відшкодування відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» своєчасно не виконав, так як кошти було фактично перераховано на картковий рахунок позивача лише 07 грудня 2016 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією виписки по картковому рахунку від 24травня 2017 року (а.с.18).

Одним із законодавчо передбачених в ст.546 ЦК України способів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до положень ст..992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пені .

Зважаючи на те, що відповідач несвоєчасно виконав грошове зобов'язання по виплаті позивачу ОСОБА_2 страхового відшкодування, то останній набув право на стягнення з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на свою користь відповідну суму пені.

Однак, поряд з цим, суд першої інстанції вважав за необхідне здійснити перерахунок заявленої вимоги про стягнення пені в межах строку, передбаченого ст.258 ЦК України, стягнув таку за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду.

Так як позивач звернувся до суду з позовом 31 травня 2017 року, то суд першої інстанції розрахував заборгованість по пені за період з 30 травня 2016 року по 30 травня 2017 року включно. Таким чином, розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача за вказаний період, становить 2829,63 грн. (розрахунок пені по місяцях детально висвітлений у рішенні суду першої інстанції).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавста при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові №6-927цс16 від 01.06.2016 року, правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Оскільки відповідач прострочив виконання основного грошового зобов'язання у вигляді виплати позивачу страхового відшкодування, то до такого слід застосувати санкції, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 452,00 грн. за період з 01.07.2015 року до 06.12.2016 року та інфляційні втрати в розмірі 1563,14 грн. за період З' 01.06.2015 року до 06.12.2016 року. Суд надає віри вказаним сумам, оскільки такі розраховано у відповідності до долученого до матеріалів справи розрахунку (а.с. 19-21) та перевірено судом в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення заборгованості по пені за період з 01 липня 2015 року до 06 грудня 2016 року не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, відповідач з поважних причин не брав участі у справі в суді першої інстанції, а тому не мав можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Таку заяву подано ним в суд апеляційної інстанції, разом із клопотанням про залишення без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 99-100).

Зважаючи на подану заяву позивач може претендувати на пеню за останні 12 місяців перед зверненням до суду . Так як Позивач звернувся до суду 31 травня 2017 року, то суд першої інстанції правильно стягнув заборгованість по пені з 30 травня 2016 року по 30 травня 2017 року включно.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.