Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Лапшенкова Ярослава Володимировича

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст рішення складено 25 вересня 2018 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області,

третя особа - ОСОБА_4,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася при наступних обставинах. 29.09.2016р. о 08-00 годині на вул. Набережній в м. Маріуполі Донецької області водій ОСОБА_4, який є працівником ГУНП в Донецькій області, керуючи автомобілем "Renault Logan", державний реєстраційний номер 2843, який належить відповідачу, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну під час руху в установлених межах безпечної швидкості та, не врахувавши дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем "Hyundai Elantra", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.01.2017р. встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження закрито у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

В результаті зіткнення автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень. За оцінкою автотоварознавця вартість матеріальних збитків пошкодженням автомобіля "Hyundai Elantra" становить 106205,04грн., які позивач просить стягнути у відшкодування майнової шкоди з відповідача, як роботодавця винуватого у настанні ДТП водія ОСОБА_4

Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу йому заподіяно моральну шкоду, що полягає у сильних душевних хвилюваннях, змушеній зміні звичного укладу життя через тривалу неможливість використовувати автомобіль за його призначенням і некомпенсування відповідачем заподіяних йому збитків, змушену необхідність самостійно ремонтувати його, витрачати свої власні кошти. Немайнову шкоду позивач оцінює в розмірі 10000грн. і просить стягнути з відповідача поряд із понесенеми витратами на проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу в розмірі 1700грн., оплату судового збору 1162грн., на правову допомогу у розмірі 15000грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди - 106205,04грн., у відшкодування моральної шкоди - 10000грн., витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди - 1700грн., судовий збір - 1162,05грн. В задоволенні вимог про компенсацію понесених витрат на правову допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Лапшенков Я.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення в частині відмови в компенсації позивачеві витрат на правничу допомогу не оскаржується.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи, що є малозначною згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги відповідача, відзиву позивача на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині присудженого немайнового відшкодування, з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 29.09.2016р. о 08-00год. на вул. Набережній в м. Маріуполі Донецької області водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Renault Logan", державний реєстраційний номер 2843, який належить відповідачу, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну під час руху в установлених межах безпечної швидкості та, не врахувавши дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем "Hyundai Elantra", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.01.2017р. встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження закрито у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності (т. 1 а. с. 12).

Водій ОСОБА_4 на час ДТП перебував у службових відносинах з ГУНП в Донецькій області, керував закріпленим за ним службовим транспортом "Renault Logan" 052843, що належить роботодавцеві, на підставі дорожнього листа № 4939 (т. 1 а.с. 25, 26).

За висновком оціночної діяльності від 21.02.2017р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Hyundai Elantra", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 106205,04грн., з них 5468,75грн. - втрата товарної вартості транспортного засобу (т. 1 а.с. 13-22). Вартість послуг оцінщика становить 1700грн., що були сплачені ОСОБА_3 до подання позову (т.1 а.с. 23).

Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходив з доведеності факту спричинення майнової шкоди позивачеві винними діями працівника Національної поліції в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої зведений суб'єктом оціночної діяльності. Відшкодовуючи в повному обсязі заявлену моральну шкоду в сумі 10000грн., суд вважав переконливими доводи позивача про довготривалу неможливість користуватись своїм автомобілем, що вплинуло на його соціальний статус і призвело до сильних душевних страждань з цього приводу, порушення нормального способу життя, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

З такими висновками суду в повному обсязі погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_3 в частині відшкодування майнової шкоди, відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, оцінив зібрані докази, врахувавши преюдиційне значення згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанови про адміністративне правопорушення, в частині встановлення протиправності дій ОСОБА_4, що не відповідали вимогам ПДР, і його вини у настанні ДТП. Суд встановив, що між діями відповідача та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження автомобіля позивача "Hyundai Elantra" є прямий причинний зв'язок, що є підставою для покладення на роботодавця - відповідача ГУНП в Донецькій області цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду, обсяг якої визначено суб'єктом оціночної діяльності в сумі 106205,04грн., і не спростований відповідачем. На підставі цього суддійшов правильного висновку про доведення фактажно-правових підстав для такої компенсації потерпілому в ДТП позивачеві.

При цьому судом враховано абсолютне право потерпілого обирати спосіб свого захисту (у даній справі - в площині делікту), що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України в постановах від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16, та Верховного Суду в постанові від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц, від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц.

Оскільки скоєння ДТП працівником Національної поліції - ОСОБА_4 відбулося під час виконання ним службових обов'язків на автомобілі, належному відповідачеві, з огляду на положення ст. 1172 ЦК України і роз'яснення в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в сенсі яких відповідальність водія ОСОБА_4 настає перед роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України, то доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність будь-яких постанов суду, які б встановлювали вину безпосередньо ГУНП в Донецькій області у вчиненні події є юридично неспроможними.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про неналежність звіту суб'єкта оціночної діяльності, як доказу, оскільки він не є висновком експерту і може встановлювати лише можливі витрати позивача. З такими доводами колегія суддів погодитись не може, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III (з подальшими змінами) проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Висновок щодо вартості матеріального збитку № 126/2-17 (т. 1 а.с. 13-22) зведений ФОП ОСОБА_5, який підпадає під ознаки унормованого ст. 5 цього Закону № 2658-III поняття суб'єкта оціночної діяльності і має чинний сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 957/16 від 28.11.2016р. (дійсний до 28.11.2019р.) (т. 1 а.с. 156зв.). Позивачем здобуто вказаний висновок спеціаліста в галузі «Оцінки дорожних транспортних засобів» в позасудовому порядку у передбачений вищезагаданим Законом № 2658-III спосіб, що в силу ст. 77, ч. 1 ст. 78 ЦПК України доводить його належність і допустимість як доказу.

Визначений у звіті розмір матеріальних зитків не спростований відповідачем у встановленому законом порядку. Суд, у складі якого постановлене судове рішення, констатував в його тексті, що відповідачем не заявлялось клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи із застосуванням процесуальних можливостей за параграфом 6 глави 5 ЦПК України.

При зведенні висновку оцінщиком були використані «Бюлетень автотоварознавця» у якості довідкової інформації, а визначення вартості запасних частин та вартості ремонтних робіт здійснювалося порівняльним методом за актуальними відомостями на ринку КТЗ (т. 1 а.с. 203-207). Відповідачем, який заперечував в апеляційній скарзі використання різних джерел інформації, не надавались будь-які альтернативні відомості щодо визначення іншого розміру спричинених збитків.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що звіт № 126/2-17 від 21.02.2017р., складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 відповідно до вимог Методики товарознавчих експертиз та оцінки колісних транспортних засобів та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", з урахуванням підстав, які були зазначені у справі про адміністративне правопорушення № 265/5838/16-п.

Як вбачається з наданих матеріалів, в розпорядженні оцінщика ОСОБА_5 при зведенні ним висновку був протокол огляду колісного транспортного засобу (з матеріалів адміністративного провадження) з переліком встановлених працівниками поліції механічних пошкоджень автомобіля позивача, на підставі чого, з урахуванням безпосереднього огляду транспортного засобу, було визначено розмір заподіяних в ДТП 29.09.2016р. матеріальних збитків (т. 1 а.с. 142-156, 204). Та обставина, що по тексту звіту містяться посилання на акт огляду транспортного засобу, а не буквальна назва документу «протокол огляду колісного транспортного засобу», не скасовує факту дослідження оцінщиком саме цього переліку пошкоджень і в чому той сам переконався, безпосередньо дослідуючи стан автомобіля позивача, що в сенсі ст. 79 ЦПК України відносить такий висновок до числа достовірних доказів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність розрахунку втрати товарної якості автомобіля позивача у загальному складі матеріального збитку є необґрунтованими, беручи до уваги положення п.п. 2.4, 8.3, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки автомобіль НОМЕР_2, 2010 року випуску (початок експлуатації - 01.06.2010р.), потрапив в ДТП з передчасним погіршенням його товарного (зовнішнього) вигляду 29.09.2016р., тобто строк експлуатації автомобіля, який не експлуатувався в інтенсивному режимі, не перевищує 7 років, а також враховуючи, що у автотоварознавчому дослідженні було зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування.

Зі слів позивача судом першої інстанції з'ясовано часткове відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля.

Відсутність платіжних документів у позивача з фактичних витрат на здійснення ремонту автомобіля після ДТП, на чому як на підставі для відмови у позові наполягає в апеляційній скарзі відповідач, не усуває доведеного факту пошкодження цього транспортного засобу саме внаслідок винних дій водія ОСОБА_4, не анулює переліку вказаних в протоколі огляду пошкоджень і обсягу визначених суб'єктом оціночної діяльності матеріальних збитків, які в розумінні ст. 1192 ЦК України мають бути компенсовані позивачеві за рахунок відповідача в повному обсязі, зокрема, як ті, що понесені, так і ті, які необхідні в майбутньому для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції правильно вмотивував відхилення твердження відповідача про неналежність звіту оцінщика, як доказу, врахувавши, що проведення такої оцінки матеріальної шкоди через 6 місяців після ДТП було зумовлено розглядом справи № 265/5838/16-п (провадження № 3/266/190/17) про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги відповідача в наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.п. 5, 9 постанови N 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Ухвалюючи рішення в досліджуваній частині щодо морального відшкодування в сумі 10000грн., суд врахував доводи позивача про довготривалу неможливість користуватись своїм автомобілем, що вплинуло на його соціальний статус і призвело до сильних душевних страждань з цього приводу, порушення нормального способу життя, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Безумовно, як погоджується колегія суддів, пошкодження транспортного засобу позивача призвело до змушеної зміни звичного укладу життя, а саме змушеній необхідності докладати додаткових зусиль, пов'язаних із ремонтом автомобіля, пошуком запчастин, непередбачуваним до ДТП вкладанням коштів на його ремонт, чим порушені нормальні життєві зв'язки, бо протягом тривалого часу, як з'ясовано судовим розглядом, він був позбавлений можливості пересуватись автомобілем.

Позиваючись до суду, ОСОБА_3 вказував на те, що відсутність автомобіля вплинула на його соціальний статус, що завдало йому сильних душевних хвилювань. Проте, позивачем не висвітлено, саме в чому виражається цей негативний вплив в даній частині.

Суд визначив розмір моральної шкоди згідно із текстом рішення «з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення», проте, не навів відповідних мотивів і не деталізував, які саме інші істотні обставини були враховані судом, результатом оцінки яких став обсяг присудженого немайнового відшкодування в розмірі 10000грн.

З урахуванням наведеного, а також невизначення позивачем критеріїв, з яких він виходив, визначаючи обсяг немайнової шкоди, колегія суддів, частково погоджуючись із доводами апеляційної скарги, вважає, що присуджений судом першої інстанції є завищеним, у зв'язкуз цим рішення суду в даній частині підлягає зміні зі стягненням з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3000грн., виходячи з принципів співмірності, розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення в частині розв'язання вимог про відшкодування немайнової шкоди внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, таке рішення у відповідній частині за положеннями п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні згідно вищенаведеного мотивування.

Зважаючи на наслідки апеляційного перегляду справи із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача (на 70%: судом присуджене немайнове відшкодування в розмірі 10000грн, апеляційним судом зменшено цей розмір до 3000грн.), то з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги в пропорційному розмірі до задоволеної частини - в розмірі 672грн. (70% від належного до сплати судового збору по апеляційній скарзі по вимогах немайнового характеру 960грн.=640грн.х150%).

Порушень норм процесуального права, з якими законодавцеь пов'язує підстави для скасування судового рішення або які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Лапшенкова Ярослава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року в частині розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної (немайнової) шкоди 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного управління Національної поліції в Донецькій області витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 672 (шістсот сімдесят дві) гривні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Г.Л.Гаврилова

Т.Б.Ткаченко