Провадження № 2/761/2136/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача УНІА "Укрінформ» Веремей О.М.,

представника відповідача - Національне

антикорупційне бюро України Ярчак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ», Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича, Національного антикорупційного бюро України про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ», Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Під час слухання справи як співвідповідача було залучено Національне антикорупційне бюро України.

В позовних вимогах позивач просив: визнати інформацію, поширену відносно позивача директором Національного антикорупційного бюро України Ситником Артемом Сергійовичем під час прес-конференції «Презентація звіту про діяльність НАБУ за І півріччя 2017 року», що відбулася 10.08.2017 року в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ», а саме: «…там більше все ж таки психіатр повинен коментувати, а не очільник правоохоронного органу…», «…я пораджу детективам все таки призначити … психіатричну експертизу...» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зобов'язати Українське національне інформаційне агентство «Укрінформ» протягом 15 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду надати директору Національного антикорупційного бюро України Ситнику А.С. за його рахунок, час для проведення прес-конференції з метою спростування недостовірної інформації шляхом оголошення резолютивної частини рішення суду; зобов'язати директора Національного антикорупційного бюро Ситника А.С. протягом 15 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду провести за власний рахунок прес-конференцію в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ» з метою спростування недостовірної інформації, а саме: оголосити резолютивну частину рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів.

Вимоги обгрунтовані тим, що 10.08.2017 року в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ» відбулась прес-конференція директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича «Презентація звіту про діяльність НАБУ за І півріччя 2017 року», що транслювалася на YouTube каналі Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» та іншими засобами масової інформації.

Під час вказаної прес-конференції Ситник А.С. поширив недостовірну інформацію про позивача. Вказана інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію.

Як зазначає позивач, вказана інформація містить прямі висновки про психіатричні розлади його здоров'я, яка є недостовірною та негативною про позивача.

Позивач зазначив, що він став заручником поширеної щодо нього інформації та змушений постійно доводити її неправдивість як зі своїми знайомими так і як народний депутат України у спілкуванні з колегами та виборцями. Для усунення будь-яких сумнівів у психічному здоров'ї, позивач за особистим зверненням пройшов обстеження комісією лікарів Київського міського психоневрологічного диспансеру №3 та психічних розладів не виявлено.

23 листопада 2017 року до суду надійшли заперечення представника Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що прес-конференція, яка стала підставою для звернення до суду з позовом, її перебіг аудіовізуально транслювався в інтернет-мережі, засобами інтернет-ресурсу (каналу) YouTube в одній з сторінок цього каналу, яким користується Укрінформ на загальних умовах вільної реєстрації користувачів YouTube. Наприкінці зазначеної конференції, відповідно до формату прес-конференції, проголошеного організаторами (прес служба НАБУ), частина часу конференції була використана для реалізації можливості запитань присутніх журналістів з зали до директора НАБУ Ситника А.С. та його відповідей на ці запитання. Дійсно Ситник А.С. не називав факти та не зазначав твердження про наявні фактичні відомості. Відповідні фрагменти не містять жодного складу відомостей відносно особи позивача, які б могли у принципі підлягати розгляду та дослідженню за критерієм достовірності чи недостовірності. Як зазначив представник, неможливо спростувати гумористичні вислови про ймовірні наміри щодо можливих майбутніх дій самого спростовувача.

19.03.2018 року до суду надійшов відзив директора Національного антикорупційного бюро України Ситника А.С. в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003712 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.28, ч.3 ст.369-2, ч.2 ст.369-2, ч.2 ст.240, ч.3 ст.368-2 КК України у вчиненні яких підозрюється ряд осіб, у тому числі позивач. 10 серпня 2017 року з метою інформування суспільства з питань діяльності Національного бюро за І півріччя 2017 року було влаштовано прес-конференцію, на якій він прозвітував про діяльність Національного бюро протягом 2017 року, у тому числі про хід ряду резонансних досудових розслідувань. Після презентації діяльності, було надано відповіді на питання журналістів та висловлено власну думку, власні оціночні судження щодо заданих питань. Із наведених позивачем висловлювань вбачається, що вони не містять жодних фактичних даних та тверджень, у тому числі тверджень про стан здоров'я будь-якої особи, у тому числі позивача. Прізвище позивача взагалі не згадується у даних оціночних судженнях. Також в позові відсутні обгрунтування будь-яких порушень з боку відповідачів особистих немайнових прав позивача, що свідчить про безпідставність та необгрунтованість вимог позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» в судовому засіданні підтримав власні заперечення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Національного антикорупційного бюро України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що не можуть бути спростовані оціночні судження.

Директор Національного антикорупційного бюро Ситник А.С. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторони, яка не з'явилась в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, врахувавши заперечення відповідачів, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За статтею 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Закон України «Про інформацію» визначає, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що директором Національного антикорупційного бюро України Ситником Артемом Сергійовичем під час прес-конференції «Презентація звіту про діяльність НАБЬУ за І півріччя 2017 року», що відбулася 10.08.2017 року в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ», було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь та гідність, а саме: «…там більше все ж таки психіатр повинен коментувати, а не очільник правоохоронного органу…», «…я пораджу детективам все таки призначити … психіатричну експертизу...».

Відповідачі та третя особа не заперечували, що дійсно Ситником Артемом Сергійовичем проводилась прес-конференція «Презентація звіту про діяльність НАБУ за І півріччя 2017 року», що відбулася 10.08.2017 року в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ».

Офіційний її запис був наданий Українським національним інформаційним агентством «Укрінформ» адвокату позивача листом від 23.08.2017 року.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, позивач зазначає, що відомості, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять його честь та гідність, були поширені Ситником Артемом Сергійовичем під час прес-конференції «Презентація звіту про діяльність НАБУ за І півріччя 2017 року», що відбулася 10.08.2017 року в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ».

Представник Національного антикорупційного Бюро України в судовому засіданні не заперечував, що Ситником А.С. дійсно були сказані зазначені слова, проте вони є оціночними судженнями.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1 роз'яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

В той же час представники відповідачів в судовому засіданні наголошували, що оспорювані висловлювання є оціночними судженнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою прес-конференції Ситника А.С., як директора Національного антикорупційного бюро України було поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації його.

Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам позивача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 201, 277, 280, 297 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ», Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича, Національного антикорупційного бюро України про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2018 року

Суддя: Н.Г.Притула