Справа № 183/939/18
№ 2/183/1667/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Шевченко О.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2 державна нотаріальна контора про визнання права власності, в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований по вул. Севастопольська, будинок № 220 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 26 грудня 2012 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 29 жовтня 1979 року помер ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги спадкування після смерті останнього була її мати та дружина померлого ОСОБА_3, яка прийняла спадщину але не оформила свої спадкові права.

26 грудня 2012 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по вул. Севастопольська, будинок № 220 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Для оформлення спадщини позивач звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса ОСОБА_5 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки нею не надано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на спадкове майно. Відповідно до листа КП Новомосковського МБТІ, право власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстроване, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно теж відсутня.

Між тим, позивач зазначає, що житловий будинок №220 по вул. Севастопольській в м. Новомосковську належав померлому ОСОБА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20.08.1958 року. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_6 побудував житловий будинок з надвірними спорудами, про що свідчить виписка з рішення про надання технічної документації на право будівництва будинку, довідка про землекористування, акт прийому індивідуального домоволодіння, технічний паспорт на житловий будинок. Однак, право власності в БТІ ОСОБА_4 на зазначений будинок не зареєстрував.

Таким чином, позивач зазначає, що позбавлена можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, тому звернулася до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Представник ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без його участі, відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи ОСОБА_2 державної нотаріальної контори також в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_4, у відповідності до якого останній помер 29 жовтня 1979 року (а.с. 11).

У відповідності до вимог ст. 548 ЦК УРСР, 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст.549 ЦК УРСР, 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно довідки про склад сімї № 622 від 06.02.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним в цьому ж будинку була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_3 (а.с.19).

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 являється дружина померлого ОСОБА_3.

26 грудня 2012 року ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10)

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 84/13, у відповідності до якої ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, як спадкоємець за законом, однак державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2018 року, у відповідності до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 26 грудня 2012 року, оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 220 по вул. Севастопольська в м. Новомосковську; відповідно до листа КП «ОСОБА_2 МБТІ Дніпропетровської обласної ради» право власності на вищезазначений будинок в БТІ не зареєстроване; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно теж відсутня (а.с.13).

У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до спадкоємців.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Між тим, у відповідності до ст.100 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення права на спадкування після смерті ОСОБА_8, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Вимогами ч.1 ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Суду надано копію договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 20 серпня 1958 року, у відповідності до якого ОСОБА_4, як забудовнику відведено земельну ділянку під індивідуальне будівництво житлового будинку в п. Кулебівка, вул. Дніпропетровська в м. Новомосковську (а.с.32), копію акту від 15.05.1958 року про виділення в натурі земельної ділянки, розташованої в п. Кулебівка по вул. Дніпропетровська №170а, на підставі зазначеного договору, а також копію акту прийому індивідуального домоволодіння, згідно якого ОСОБА_4 завершив будівництво домоволодіння, яке знаходиться по вул. Севастопольська, 204 в м. Новомосковську (а.с.27-28).

Також в матеріалах справи містяться копія оціночного акту від 13.03.1962 року на домоволодіння № 204 по вул. Севастопольська в м. Новомосковську, належного ОСОБА_4 (а.с.25) та копія рахунку повідомлення від 20 січня 1977 року, який видавався ОСОБА_2 міським БТІ ОСОБА_4 на оплату послуг з реєстрації технічних змін за адресою вул. Севастопольська, 220, м. Новомосковськ (а.с.26).

Суду також надано копію технічного паспортну на житловий будинок № 220 по вул. Севастопольська в м. Новомосковську, виготовленого станом на 20.01.1977 року, у відповідності до якого всі будівлі та споруди на території домоволодіння збудовані за життя його власником, всі побудови введені в експлуатацію, в порядку, передбаченому законодавством (а.с.29-31).

Будівництво будинку було закінчене в 1962 році, про що свідчить акт прийому індивідуального домоволодіння та здачу в експлуатацію, а тому новостворене нерухоме майно, не являється самочинним будівництвом.

Також в матеріалах справи міститься довідка КП «ОСОБА_2 МБТІ» ДОР №67/18 від 07.02.2017, у відповідності до якої в інвентаризаційній справі станом на 29.12.2012 року правова документація на будинок, розташований за адресою: м. Новомосковськ, вул. Севастопольська, №220 - не виготовлялася. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. Згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної 20.01.1977 року, на земельній ділянці розташовані: будинок А, житловою площею 23,4 кв. м., загальною площею 41,26 кв.м., сарай - Б,В,Г, вбиральня -Д, колодязь №1, огорожа №2 (а.с.11).

Як зазначалося вище, постановою державного нотаріуса від 14.02.2018 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину, оскільки останньою не представлені оригінали правовстановлюючих документів.

У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

По обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Обєктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.

В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя на законних підставах набув право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по вул. Севастопольській, будинок 220 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 20.08.1958 року, дружина померлого ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, але не оформила свої спадкові права, а тому до позивача, яка позбавлена можливості надати оригінали правовстановлюючих документів, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 1220, 1223, 1225 ЦК України, ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2 державна нотаріальна контора про визнання права власності, в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН) право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований по вул. Севастопольська, будинок № 220 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 26 грудня 2012 року, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого 29 жовтня 1979 року, але не оформила своїх спадкових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.