Провадження № 2/761/1382/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків пов'язаних із знеціненням валюти та день платежу

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 14.03.2012 р. Шевченківським районним судом м. Києва було задоволено його позов до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього грошові кошти за невиконання зобов»язань у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 79 800,00 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення та 25 000,00 грн., судові витрати. Рішення суду, яке оскаржувалсь відповідачем набрало законної сили. Рішення відповідачем не виконано, гроші не сплачено. Зважаючи на викладене позивач з огляду на приписи чинного ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь гроші у розмірі 268 600,00 грн. як відшкодування збитків, пов»язаних з знеціненням валюти на день платежу та 3% річних у розмірі 32 916,40 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Не заперечував щодо розгляду справи на підставі наявних доказів та ухвалення заочного рішення.

15.01.2018 р. вирішено питання про відкриття провадження у справі та з огляду на приписи ст.ст. 19,274 ЦПК України щоод розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У зв»язку із тим, що відповідач, який у спосіб передбачений положеннями ЦПК України, повідомлявся про день та час розгляду справи не направив відзив на позов, з огляду вимоги ст.ст. ст. ст. 223, 280 ЦПК України, та з урахуванням думки позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення отримавши на це згоду позивача.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, щ позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 14 березня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання зобов»язань.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за невиконання зобов»язання в розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 79 800,00 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення та 25 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1085,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому судом встановлено, що 01.04.2007 р. між ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, та ОСОБА_2 була укладена угода № 10/07-Ф про надання адвокатської правової допомоги, відповідно до якої відповідач представляв інтереси ОСОБА_3 по справі за позовом про визнання недійсним договору дарування, умови якої не виконано.

Як свідчать матеріали справи, рішення набрало чинності та на його примусове виконання Шевченківським районним судом м. Києва 12.09.2012 р. видано виконавчий лист.

Виконавчий лист пред»явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, внаслідок чого державним виконавцем 27.09.2012 року відкрито виконавче провадження на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.032012 р.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 грошові кошти на виконання зобов»язань, у розмірі встановленому рішенням суду відповідачем ОСОБА_2 не виконано, а тому він і звернувся до суду з даним позовом та просить застосувати до правовідносин сторін положення ст. 625 ЦК України. При цьому період застосування таких санкцій має бути з дня ухвалення судом рішення 14.03.2012 р. по день звернення до суду з даним позовом.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так,матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що зобов»язання ОСОБА_2 за угодою про надання адвокатської правової допомоги від 01.042007 р. не виконувались належним чином, внаслідок чого Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що на день звернення до суду з позовом про застосування до боржника положень ст. 625 ЦПК України відповідачем було виконано зобов»язання належним чином.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національній грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні , а не іноземної валюти..

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 року справа № 6-36736 вов10).

Таку позицію підтримала Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України розглянувши справу № 6-771цс15.

Таким чином, ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється тільки на випадки прострочення зобов»язання у гривні.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає за можливе застосувати положення щодо стягнення інфляційних збитків до прострочення зобов»язання яке виражено у гривні - 25 000,00 грн.

За розрахунками, що їх зроблено судом з урахуванням викладеного в листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції», такі збитки за період з 14.03.2012 р. по 01.11.2017 р. становлять 31 009, 51 грн.

З іншого боку вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов»язань за зазначений період підлягає стягненню з відповідача у сумі нарахованій позивачем, саме у розмірі 32 916 грн. 40 коп. Даний розрахунок було перевірено судом під час ухвалення рішення.

Приписами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

13.11.2017 р. за клопотанням позивача ОСОБА_1, останнього було звільнено від сплати судового збору.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268, 280-282, 352,354 ЦПК України, ст. 526,625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків пов'язаних із знеціненням валюти та день платежу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) 3% річних у розмірі 32 916 грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 31 009 грн. 51 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: