Справа № 405/432/18
Провадження №2/405/72/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого - судді Іванової Л.А.

при секретарі - Шумейко Ю.В., Береді Я.І.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Завгородньої В.В.

та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 405/432/18 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з останнього на свою (позивача) користь борг за договором позики від 16.08.2016 року в розмірі 7000 доларів США, що еквівалентно 194 670,00 грн., а також 3 % річних у розмірі 3 904,9 доларів США, що еквівалентно 108 829,56 грн. за договором позики від 16.08.2016 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 серпня 2016 року ОСОБА_4 була написана боргова розписка, згідно якої він 16.08.2016 року взяв у нього (позивача) у борг 7000 доларів США (під 3% в місяць) та зобов`язався повернути їх через два місяці, тобто 16.10.2016 року. На сьогоднішній день борг відповідачем не повернуто, будь-якої часткової сплати не було, та на його (позивача) неодноразові прохання про добровільну сплату боргу, відповідач лише обіцяв повернути гроші, або взагалі не відповідав, та на теперішній час на контакт не іде, будь-яке мирне врегулювання конфлікту неможливе.

Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник адвокат Завгородня В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. При цьому, позивач ОСОБА_1 додатково на обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідача він знає давно, певний час вони разом працювали, та він (позивач) періодично надавав відповідачу кошти у борг різними сумами, та відповідач завжди повертав дані кошти із відсотками. Однак, коли відповідач попросив у нього (позивача) у борг 7000 доларів США на лікування дружини та покупку автомобіля, він (позивач) вирішив, що оскільки сума позики є достатньо великою, необхідно написати розписку, для чого і запросив відповідача 16.08.2016 року до себе додому, де він (позивач) у присутності двох свідків перерахував кошти у розмірі 7 000 доларів США та передав їх відповідачу, а останній, в свою чергу, написав відповідну розписку та прийняв кошти. Вказав, що ні він, ні його батько не чинили тиску на відповідача, та останній добровільно написав розписку та взяв гроші. При цьому, коли він (позивач) із батьком запропонували відповідачу здійснювати ремонтні роботи в якості погашення боргу у розмірі 7 000 доларів США, відповідач відмовився, зазначивши, що в нього є краща робота, він буде заробляти гроші самостійно та повертати позику.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, заперечував щодо їх задоволення, зазначивши на обґрунтування заперечень, що він 16.08.2016 року кошти у розмірі 7 000 доларів США у позивача ОСОБА_1 не брав, та написав розписку на дану суму під примусом батька позивача, який чинив на нього (відповідача) фізичний та психологічний тиск, нанісши йому декілька ударів, у зв`язку з чим, у нього (відповідача) не було іншого виходу, як написати розписку на 7000 доларів США, разом з тим, вказані у розписці свідки під час її (розписки) написання 16.08.2016 року не були присутні. Крім того, вказав, що він (відповідач) приблизно у 2013-2014 роках дійсно брав у позивача кошти у борг, частинами по 200-300 доларів США, та загальна сума боргу зросла до 3000 доларів США та зазначену суму він визнає. Згодом, коли курс гривні по відношенню до долара США став збільшуватися, він не мав змоги сплачувати борг та проценти за його користування, та вони із батьком позивача домовилися, що він (відповідач) буде виконувати ремонтні роботи на будівельних об`єктах батька позивача, та отримувати за свою роботу по 200 грн., щодня, інші кошти підлягатимуть стягненню з нього (позивача) в якості погашення заборгованості у розмірі 3000 доларів США та відсотків за користування коштами. Однак, через один рік та три місяці виконання ним (позивачем) ремонтних робіт на будівельних об`єктах батька позивача за вищезазначеною домовленістю, він (відповідач) запитав у батька позивача чи списаний з нього (відповідача) вказаний борг, та батько позивача відповів, що борг не сплачений, а сплачені лише відсотки, після чого він (відповідач) припинив виконувати ремонтні роботи на об`єктах.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, показання свідків, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 16.08.2016 року було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_5 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США, під 3% проценти, які ОСОБА_5 зобов`язався повернути через два місці, тобто 16.10.2016 року.

На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_5 надав розписку від 16.08.2016 року, відповідно до якої останній підтвердив факт, що отримав від позикодавця ОСОБА_1 16.08.2016 року в борг грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана ОСОБА_4 розписка від 16.08.2016 року про те, що він взяв в борг у ОСОБА_6 кошти в сумі 7 000 доларів США, є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_6 зазначеної грошової суми.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_7 пояснив, що 16.08.2016 року до нього (свідка) прийшла мати позивача та попросила бути присутнім під час передання коштів у розмірі 7 000 доларів США позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_9 , оскільки останній попросив дані кошти у позику, на що він (свідок) погодився та прийшов додому до позивача, де у його (свідка) присутності позивач перерахував кошти в сумі 7 000 доларів США та передав відповідачу, який також їх перерахував, після чого відповідач написав розписку про отримання позики.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 16.08.2016 року він (свідок) був присутній вдома у позивача ОСОБА_1 , де останній давав у позику відповідачу ОСОБА_9 7 000 доларів США, при цьому, обидва під час передачі грошей перераховували їх, та відповідач ОСОБА_5 написав розписку про отримання вказаної суми.

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_5 заперечував щодо отримання у позивача 16.08.2016 року коштів в розмірі 7 000 доларів США, зазначивши при цьому, що розписку дійсно писав, однак писав її під психологічним примусом зі сторони позивача та його батька, який навіть застосував до нього фізичну силу, зазначив, що свого часу, а саме у 2014 році він позивач у батька позивача гроші в розмірі 3 000 доларів США під 3 % проценти, та по підвищення курсу долара він платив справно, заборгованість виникла, коли курс долара зріс.

Судом, в свою чергу, відзначається, що відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, судом відзначається, що на підтвердження наданих відповідачем пояснень, останнім не надано будь-яких доказів, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідач не заявляв вимог щодо недійсності правочину від 16.08.2016 року з підстав вчинення під впливом насильства.

Окрім того, судом не приймаються до уваги пояснення відповідача щодо його звернення до правоохоронних органів щодо факту вимагання з нього боргу, оскільки, як вбачається із змісту заяв ОСОБА_2 від 18.10.2017 року остання стосується відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , в той час, як за укладеним 16.08.2016 року договором позики, правовідносини склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , та, більш того, за результатами його (відповідача) заяви від 18.10.2017 року відповідно до висновку за результатами перевірки від 31.10.2017 року перевірку по матеріалам СО вважати закінченою, так як в ході проведення перевірки було встановлено, що заявник ОСОБА_5 звернувся з письмовою заявою, в якій просив не проводити подальшої перевірки по факту його звернення, так як конфлікт з гр.. ОСОБА_12 вирішили самостійно. Допомоги поліції не потребує. Будь-яких претензій ні до кого не має.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_4 боргу за договором позики від 16.08.2016 року на суму 7 000 доларів США, визначений в договорі та який становить 16.10.2016 року, минув, пред`явлений позивачем під час судового розгляду справи оригінал розписки свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_5 як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем ОСОБА_6 , як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором позики в розмірі 7 000 доларів США, що з переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим НБУ станом на 19.12.2017 року ( 27,8736 грн. за 1 долар США) становить 195 115 грн. 20 коп. та зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом відзначається, що розпискою, яка була складена відповідачем ОСОБА_4 про отримання ним від позивача ОСОБА_1 16.08.2016 року позики в розмірі 7 000 доларів США, на строк два місяці встановлено розмір процентів, які позикодавець має право одержати від позичальника, та який становить 3 % проценти, у зв`язку з чим, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як винагорода позикодавця становить 210 доларів США, як 3 % відсотка від суми позики в розмірі 7 000 доларів США, що становить 5 853,46 грн. (еквівалент національної валюти за курсом НБУ станом на 19.12.2017 року - 27,8736 грн. за 1 доларів США).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 009 грн. 69 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, - задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 16 серпня 2016 року в розмірі 200 968 (двісті тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 91 коп.

Cтягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 009 грн. 69 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова