Провадження № 2/760/1172/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -
21.12.2016 позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), звернувся в суд з позовом до відповідача, ОСОБА_3, в якому просить стягнути з останнього на свою користь витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 48 511, 47 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.10.2012 близько 15.00 на вулиці Фіолентовське шосе в м. Севастополі з вини відповідача, який керував автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1, та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_2, належний ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_5 На підставі заяви ОСОБА_5 та з урахуванням звіту про оцінку вартості збитку від 15.05.2013 №21, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_5 у розмірі 48 511, 47 грн. Посилаючись на те, що відповідач є особою, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, і він не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач просить стягнути з відповідача зазначені витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, оскільки МТСБУ після сплати страхового відшкодування набуло право на регресний позов відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Представник позивача в судове засідання не прибула, про місце, дату і час судового засідання повідомлена належним чином, відповідно до поданої заяви просить суд розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 19 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав.
З огляду на наявність даних про належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд з урахуванням положень ст. 211, 223, 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість вирішення справи у їх відсутності на підставі наявних у ній доказів шляхом ухвалення заочного рішення, оскільки позивач згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у такому порядку і він має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а належним чином повідомлений відповідач повторно не з'явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав відзив.
Дослідивши докази та з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 04.10.2012 близько 15.00 на вулиці Фіолентовське шосе в м. Севастополі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував відповідач, та автомобіля «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_5
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.
Вина відповідача встановлена постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26.10.2012, відповідно до змісту якої вбачається, що відповідач при керуванні автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над рухом транспортного засобу, в наслідок чого виїхав на полосу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Постанова Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26.10.2012 набрала законної сили, а тому у даній справі щодо правових наслідків дій відповідача в силу приписів ч. 6 ст. 86 ЦПК України є обов'язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди розмір матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_2, склав 48 511, 47 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості збитку від 15.05.2013 №21, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку із відсутністю у відповідача вказаного договору заява про виплату страхового відшкодування від 11.03.2014 подана ОСОБА_5 до МТСБУ.

26.06.2014 МТСБУ прийнято рішення при виплату ОСОБА_5 страхового відшкодування.

Відповідно до платіжного доручення від 27.06.2014 №6536, МТСБУ сплачено страхове відшкодування у розмірі 48 511, 47 грн.

Вищевказані витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Частина перша статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до змісту частини першої, другої ст. 1187, частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином за загальним правилом обов'язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Поряд з цим, стаття 1191 ЦК України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України від 01.07.2004 №1961-IV)

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 21.1 ст. 22 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положеннями п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зі змісту вищевказаних правових норм вбачається, що у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках обов'язок відшкодувати шкоду у повному обсязі чи частково покладається на спеціального суб'єкта, за фактичних обставин справи - на МТСБУ. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як встановлено судом, МТСБУ відшкодовано шкоду, завдану відповідачем у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим в межах виплаченого відшкодування МТСБУ набуло право зворотної вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що зазначені вище обставини справи, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідають критеріям достатності та достовірності.

З боку відповідача не надано суду жодного доказу, які спростовують обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки відповідач є особою, відповідальною за завдані в наслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки, і зазначені збитки відшкодовані за рахунок страхового відшкодування, сплаченого позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з виплатою вказаного страхового відшкодування, у розмірі 48 511, 47 грн. є законними та обґрунтованими, а тому їх належить задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до правил установлених ст. 141 ЦПК України належить розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 13, 81, 89, 264, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 /адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: невідомий/ на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України /адреса: 02154, м. Київ, Русановський бульвар, 8; / витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 48 511, 47 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.В. Лазаренко