Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

20 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонова Н.М.,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, Київська міська рада, Подільська районна у м.Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2, з урахуванням наступних уточнень, звернуся до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що на підставі ордера на житлове приміщення НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом Київської міськради від 30.03.1991 року, він отримав на себе у безстрокове користування житлову кімнату, в квартирі АДРЕСА_1, площею 13.5 кв.м. в установленому законом порядку вселився та зареєструвався. В позові ОСОБА_2 зазначив що відповідачі не допускають його до приміщення, змінюють замки, викинули його речі. Відповідно технічного паспорту на комунальну квартиру АДРЕСА_1, вона складається з трьох окремих житлових кімнат - 1-а площею 20,8 кв.м., 2- а площею 17,5 кв.м., 3-я площею 13,5 кв.м. та місць загального користування ( кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору). Згідно Довідки Ф-3 № 1272 від 09.08.13 року, в АДРЕСА_2 в ОСОБА_2 неприватизованій кімнаті площею 13.5 кв.м. зареєстровані п'ять осіб, з 1991 року власник особового рахунку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1992 року колишня дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1992 року донька колишньої дружини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1992 року син колишньої дружини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 2006 року син ОСОБА_7, - ОСОБА_16., ІНФОРМАЦІЯ_5. Протягом останніх років відповідачі не пускають ОСОБА_2 до квартири, чим чинить перешкоди у користуванні нею. Відповідачі не погоджуючи з позивачем, ще в 2006 році самовільно змінили замок на вхідних дверях, при цьому ключі від вхідних дверей квартири та кімнати йому не надали. На думку ОСОБА_9, дії відповідачів є противоправними і порушують його право на користування своєю кімнатою. Крім того, позивач зазначає, що між ним і відповідачами не укладались угоди та домовленості, щодо можливості відповідачами користуватися спірною кімнатою. Всі вище перераховані обставини тривають з 2005 року. Вирішити питання про користування кімнатою за домовленість непредставляється можливим, оскільки відповідачі не бажають вирішити це питання мирно шляхом домовленості. Для вирішення спірного питання щодо користування кімнатою я вимушений просити суд встановити порядок користування та вселитись.

Провадження у справі за даним позовом відкрито ухвалою від 14.01.2014 р. (суддя Сербіна Н.Г.).

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати останнього таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено на те, що з 1998 р. ОСОБА_2 у вказаній комунальній квартирі, яка є його зареєстрованим місцем проживання, не проживає, оскільки він вибув на проживання в інше житлове приміщення, що належить йому на праві власності, - квартиру АДРЕСА_3.

Ухвалою від 29.05.2014 р. вищевказані позови об'єднані в одне провадження.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 27.10.2017 р. матеріали справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Позивач та його представник - адвокат Кибало А.Я. до початку судового засідання подали заяву, в якій підтримали позов в повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив (заперечення) суду не подано. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів

Треті особи, будучи повідомленими відповідно до вимог закону про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, відомостей про причини неявки не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за таких підстав.

Ухвалою від 20.11.2018 р. зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_11, Подільська РДА у м.Києві, Служба у справах дітей Подільської РДА у м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишений без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п. 3 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 на підставі ордеру НОМЕР_2 від 30.03.1991 р., виданого виконавчим комітетом Київської міської ради, є наймачем житлового приміщення - кімнати жилою площею 13,5 кв.м у комунальній квартирі АДРЕСА_4, що у Подільському районі м.Києва.

Дана кімната відноситься до державного житлового фонду, є неприватизованою.

Встановлено, що відповідачці ОСОБА_8 на підставі приватної власності належить кімната площею 20,8 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1, відповідно до Договору купівлі-продажу частини квартири НОМЕР_3 від 28 жовтня 1999 року, посвідченого четвертою Київською державною нотаріальною конторою - реєстровий номер 1-2610 (зареєстровано в БТІ м. Києва 25 листопада 1999 року за № 161-225 ).

Третій особі ОСОБА_6 належить кімната площею 17,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1, на підставі приватної власності, відповідно довідки з КП «Куренівське».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року, залишеним без змін згідно ухвали судової колегії в цивільних справах апеляційного суду м. Києва, від 31 травня 2012 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний.

При цьому, ще в 1999 році ОСОБА_8, як член сім'ї, вибула з житла ОСОБА_2 в іншу житлову кімнату, площею 20.8 кв.м., в цій же квартирі, де постійно проживає з малолітнім сином ОСОБА_12, є квартиронаймачем цього житла і особисто несе всі обов'язки, що випливають з його найму, тобто є його сусідкою по комунальній квартирі. Змінивши місце постійного проживання ОСОБА_8 зніматись з реєстрації з житлової площі ОСОБА_2 не бажає..

ОСОБА_8 вселилися до помешкання ОСОБА_2 та була зареєстрована як член сім'ї однак втратила право користуватися помешканням ОСОБА_2 оскільки, на підставі договору купівлі продажу частини квартири НОМЕР_3 від 28 жовтня 1999 року, посвідченого четвертою Київською державною нотаріальною конторою - реєстровий номер 1-2610 (зареєстровано в БТІ м. Києва 25 листопада 1999 року за № 161-225 ) стала власником житлової кімнати площею 20,8 кв.м. у цій же квартирі де постійно проживає і веде окреме від ОСОБА_2 господарство.

Отже між відповідачами в позивача відсутні будь-які родинні відносини, зобов'язання, та домовленості щодо користування його кімнатою, відповідно вони повинні проживати в кімнаті ОСОБА_8

З ОСОБА_13, третьою особою по справі, сусідом по квартирі у позивача не викає непорозумінь щодо користування житлом однак, при встановлені порядку користування допоміжними приміщеннями зачіпаються її права, окрім того між нами необхідно розподілити особові рахунки на оплату комунальних послуг.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2, зокрема, посилався на те, що інтересу до кімнати площею 13,5 кв.м., в квартирі АДРЕСА_5 він не втрачав, позивачка чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним жилим приміщенням, за станом здоров'я матері, яка потребує постійного догляду, він змушений проживати тимчасово у квартирі АДРЕСА_6, позивачка є власником іншої кімнати у зазначеній комунальній квартирі, не є членом сім'ї наймача та не має права звертатися до суду з зазначеним позовом.

Також суд звертає увагу на те, що подібні позовні вимоги між цими ж сторонами були розглянуті судами, де було відмовлено відповідачам у вимозі про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим же спірним житловим приміщенням, - рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.12.2010 та від 23.03.2013, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2013 (том 1 а.с. 153-169).

На обґрунтування зазначених заперечень суду відповідачем надані його заяви, адресовані директору КП «Куренівське» про неможливість проживання у спірній кімнаті (том 1 а.с. 170-180) та з проханням зберігати за ним спірне жиле приміщення, заява до прокурора Подільського району м. Києва, копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за користування спірною кімнатою, довідка з поліклініки № 4 Подільського району м. Києва від 31 грудня 2009 року про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в зазначеній поліклініці, довідка голови правління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Придніпровське» від 25 грудня 2012 року про те, що ОСОБА_2 доглядає свою матір, яка потребує постійного догляду та яка проживає за адресою: АДРЕСА_10. (а.с. 215-203).

Одночасно суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази факту вибуття ОСОБА_2 на постійне місце проживання до іншого житла довідки голови правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №3 по вул. Гмирі від 3 грудня 2009 року, від 1 лютого 2010 року, від 8 липня 2010 року про постійне місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_7, оскільки зазначені докази спростовуються доказами, наданими позивачем.

Ураховуючи те, що суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_2 обрав інше постійне місце проживання, навпаки у судовому засіданні судом установлено, що відповідач інтересу до спірної кімнати не втрачав, позивачка та інші особи чинять йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням, суд дійшов висновку про те, що факт вибуття відповідача на постійне місце проживання в інше жиле приміщення не підтвердився у судовому засіданні.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування кімнату площею 13,5 кв. м. відповідно до ордера НОМЕР_2, відповідачам № 1,2,3 кімнату площею 20,8 кв. м., відповідно до Договору купівлі-продажу від 28.10.1999р. кімнати 20,8 кв.м. купленою ОСОБА_8 у ОСОБА_11 та інших, відповідачу ОСОБА_11 кімнату площею 17,5 відповідно до її права власності на неї. Підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, залишити в загальному користуванні.

Докази того, що відповідачі чинять ОСОБА_2 перешкоди в користуванні кімнатою, підтвердженні в судовому засіданні свідками, а також письмовими доказами наявних у матеріалах справи.

В силу п.3 ч. 2 ст. 71 ЖК України жиле приміщення за позивачем зберігалось на підставі означеного нижче:

Ордера на житлове приміщення НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом Київської міськради від 30.03.1991 року;

Відповідно до Висновку № 1468 від 20.03.2006 року лікарсько-консультативної комісії ЦРП Дарницького району м. Києва та Довідкою № 97 від 12.08.2013 року, згідно якої позивач проживає в АДРЕСА_10, де доглядає свою хвору матір ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка потребує постійного догляду.

Неодноразовими заявами позивача до начальника ЖЕК-703, починаючи з 2013 року інтервалом подачі в 6 місяців, в якій позивач зазначав, що не проживає в кімнаті житловою площею 13.5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_8, у зв'язку з тим, що йому відповідачами було створено неможливі умови для сумісного проживання в зазначеній квартирі, відповідачі постійно провокували конфлікті ситуації, міняли в дверях замки, та не впускали ОСОБА_2 до спірного приміщення.

ОСОБА_2 не визнавався в судовому порядку таким, що на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

А відтак, як наймач даного житлового приміщення, має право в установленому законом порядку на користування кімнатою.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачі чинять перешкоду позивачеві у користуванні даною кімнатою, а відтак порушені житлові права позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Право громадянина України на житло передбачено також ст. 47 Конституції України.

Згідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. Не здобуто таких доказів на час розгляду справи.

Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про вселення, встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.ст. 9, 71, 179 ЖК Української РСР, ст.15, 16 ЦК України, керуючись cт.ст. п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, Київська міська рада про вселення, встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Вселити ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8; РНОКПП НОМЕР_1) у житлову кімнату площею 13,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_9.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим приміщенням, зобов'язавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8; РНОКПП суду невідомий), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8; РНОКПП суду невідомий), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8; РНОКПП суду невідомий), не чинити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8; РНОКПП НОМЕР_1) перешкоди у користуванні житловою кімнатою площею 13,5 кв.м та місцями загального користування (кухня, ванні кімната, вбиральня, коридор) в квартирі АДРЕСА_9 та надати дублікат ключів від вхідних дверей.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н. М. Ларіонова