Справа № 589/569/18
Провадження № 2/589/886/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з навчанням, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у розмірі 48863 грн. 35 коп.

В обгрунтування вимог зазначив, що наказом ХНУВС № 323 о/с від 05 серпня 2009 року відповідач з 15 серпня 2009 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом ХНУВС з присвоєнням звання «рядовий міліції». 30 серпня 2009 року між відповідачем, позивачем та ГУМВС України в Сумській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 2.3.6. вищезазначеного договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Наказом ХНУВС № 136 о/с від 15 червня 2013 року відповідач відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до ГУМВС України в Сумській області для подальшого проходження служби. Наказом ГУНП в Сумській області № 36 о/с від 25 лютого 2016 року відповідач звільнений відповідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, в порушення наведених договірних зобов'язань, відповідач у добровільному порядку фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, не відшкодував, а тому позивач з посиланням на ст.ст. 74, 77 Закону України «Про Національну поліцію» просить суд стягнути з відповідача на його користь фактичні витрати, які пов'язані з утриманням відповідача під час навчання в сумі 48863 грн. 35 коп.

В свою чергу, відповідач надав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він згідно з вказаним Договором зобов'язувався по закінченню навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку він призначений замовником ГУМВС України в Сумській області та відпрацювати не менше трьох років. Однак, зі вступом в дію Закону України «Про Національну поліцію» відбулась ліквідація органів внутрішніх справ, при цьому права та обов'язки останніх не перейшли до органів поліції, а тому його звільнення з поліції, яке відбулося 25.02.2016 року, на думку відповідача, не є підставою для задоволення позову позивача.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у його відзиві та наголошував на тому, що весь час після закінчення навчального закладу працював і досі працює в органах внутрішніх справ, а його перше звільнення з 06.11.2015 з посади старшого інспектора ДПС не було зумовлено відмовою від подальшого проходження служби, а викликано ліквідацією органу внутрішніх справ, в якому він працював, а тому у жодному разі на свідчить про невиконання ним договірних зобов'язань.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 серпня 2009 року між позивачем, відповідачем та ГУМВС України в Сумській області (замовником) укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір) (а.с. 9-10).

З наказу ХНУВС № 323 о/с від 05 серпня 2009 року вбачається, що відповідач з 15 серпня 2009 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом ХНУВС з присвоєнням звання «рядовий міліції» (а.с. 4).

Після закінчення університету, згідно з наказом ХНУВС № 136 о/с від 15 червня 2013 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Сумській області. Сума витрат, пов'язаних з його утриманням, складає 48863 грн. 35 коп. (а.с.8).

Згідно з довідкою № 4/804-д від 04 червня 2013 року та розрахунками витрат щодо утримання відповідача, які були надані позивачем, на утримання в ХНУВС курсанта ОСОБА_1 витрачено 48863 грн. 35 коп. (а.с.11).

Пунктом 2.3.6. вищезазначеного Договору передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов'язувався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Суд, звертає увагу на те, що у пункті 3 цього ж Договору, сторонами обумовлено лише дві підстави для відшкодування фактичних витрат на підготовку: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наявні в матеріалах справи копія наказу ХНУВС № 136 о/с від 15 червня 2013 року, яким відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС України в Сумській області для подальшого проходження служби, а також копія Диплому бакалавра з відзнакою (а. с. 84) свідчать про те, що відповідач успішно закінчив навчання у вищому навчальному закладі МВС України.

Доказом того, що відповідач не відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є послужний список та трудова книжка, згідно з якими відповідач у період з 16.06.2013р. по 06.11.2015р. безперервно проходив службу (обіймав посади інспектора-програміста, оперуповноваженого відділу боротьби з кіберзлочинністю та старшого інспектора ДПС) у відповідних підрозділах УМВС України в Сумській області (а. с. 70-75,79-81).

В подальшому, наказом начальника УМВС України в Сумській області № 411о/с від 06.11.2015р. згідно з пунктом 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідача з 06.11.2015р. звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) (а. с. 70).

Доказів того, що відповідача було звільнено зі служби за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни позивачем надано не було.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що відповідач виконав умови Договору, після закінчення навчання прибув до місця призначення та приступив до виконання службових обов'язків за посадою. Звільнення його з посади старшого інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 1 роти ДПС Державтоінспекації відбулось не з його волі та не за його бажанням, а в зв'язку зі змінами в законодавстві.

Законом України «Про Національну поліцію» від 07.11.2015 та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 правонаступництва між територіальними органами МВС України, апаратом МВС України, а також центральним органом Національної поліції України та його територіальними органами, не передбачено.

Наказом начальника ГУМВС України в Харківській області за № 36 о/с від 25 лютого 2016 року (на який посилається позивач, як на підставу виникнення обов'язку з відшкодування витрат) відповідач був звільнений з 25 лютого 2016 року з органів внутрішніх справ за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 38). Проте дані обставини не мають жодного правового значення для правильного вирішення цього спору, який виник із правовідносин, що склалися між сторонами за вказаним Договором, адже звільнення відбулося з органу, який не є правонаступником замовника за даною угодою.

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що з наявних у матеріалах справи трудової книжки та послужного списка відповідача і довідки Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області № 31/18-1603 від 02.07.2018р. вбачається, що відповідач з 26.02.2016р. працює в РСЦ МВС в Сумській області.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, укладеного до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», а отже посилання позивача на положення ч. 4 ст. 74 вказаного закону є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України, закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Підсумовуючи все вище наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.12.2018 р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова