Справа № 149/2993/18
Провадження № 22-ц/801/447/2018
головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4,

на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Гончарук-Аліфанової О.Ю. повний текст якої складено того ж дня

в справі №149/2993/18

за поданням головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Шемети В.І.

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, -

встановила:

Головний державний виконавець Хмільницького міськрайонного ВДВС Шемета В.І. звернувся в міськрайонний суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_6 за межі України, яке обґрунтував тим, що на виконанні Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавчий лист №1-95/10 від 02.12.2010 року виданий Вінницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_6 боргу в сумі 19269, 86 грн. на користь ОСОБА_7

Постановою Головний державний виконавець Хмільницького міськрайонного ВДВС Шемета В.І. від 20 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження, копія якої направлена сторонам цього провадження, в тому числі і боржнику.

У строк для самостійного виконання судового рішення боржником не виконано, виклики головного державного виконавця та дзвінки ОСОБА_6 ігнорує.

Станом на 09.11.2018 року борг за виконавчим листом складає 19269,86 грн., а тому з метою належного виконання судового рішення, просив обмежити ОСОБА_6 тимчасово у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов'язань.

Крім того зазначив, що згідно наявної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_6 досить часто перетинає кордон України.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року подання задоволено, тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., жительку АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею зобов'язань згідно виконавчого листа Вінницького районного суду № 1-95/10 від 02 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6 боргу в сумі 19269,86 грн. на користь ОСОБА_7.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_8, через свого представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просила скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що боржником ОСОБА_3 із загальної суми боргу 22144,86 грн. на користь ОСОБА_7 перераховано 3725 грн. Крім того, у боржника ОСОБА_3 є інші зобов'язання, які вона також частково виконує.

На думку скаржника суд першої інстанції не з'ясовано наявність реальної змоги виконати зобов'язання у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС Шемети В.І. поданий з порушенням вимог статті 360 ЦПК України, а тому не приймається до розгляду апеляційним судом.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС суд першої інстанції, врахувавши норми Закону України «Про виконавче провадження» прийшов до висновку, що маючи неврегульовані зобов'язання, ОСОБА_6 повідомлена про відкриття виконавчого провадження, умисно та свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, що є підставою для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним і зроблений відповідно до норм процесуального права.

Відповідно до статті 441 ЦПУ України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - виконання зобов'язань за рішенням.

Як вбачається із матеріалів відповідно до виконавчого листа №1-95/10 виданого Вінницьким районним судом 04 травня 2011 року із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто 22144 грн. 86 коп.

Постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС Шемети В.І. від 20 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження №52295094, копія якої направлена боржнику того ж дня за вих. №03-6429, що підтверджується супровідним листом.

Відповідно до відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.05.2018 року ОСОБА_3 неодноразово перетинала державний кордон (а. с. 15).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність з боку боржника факту ухилення від виконання зобов'язань, оскільки таке виконання здійснюється по мірі фінансової можливості не заслуговують на увагу.

Так, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянам України» (далі - Закон) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до принципів. Зазначених у ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу йог вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту боржника від виконання зобов'язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби. Однак вона може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Матеріали справи містять відомості про те, що боржник ОСОБА_6 знала про наявність у неї зобов'язань перед ОСОБА_7 ще з 2010 року, оскільки такі зобов'язання виникли з моменту постановлення Вінницьким районним судом Вінницької області вироку від 02.12.2010 року на підставі якого і був виданий виконавчий лист про стягнення 22144,86 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що протягом тривалого часу (понад вісім років) ОСОБА_3 на виконання зобов'язань перед ОСОБА_7 було спрямовано лише 3725 грн.

В матеріалах справи міститься виклик державного виконавця щодо сплати боргу за виконавчим документом ОСОБА_6 на який остання не з'являлась

Таким чином матеріали подання містять докази, які підтверджують те, що боржником свідомо були вчинені дії щодо ухилення від виконання судового рішення, а державним виконавцем в свою чергу вчинялись усі можливі дії для виконання на виявлення майна боржника шляхом подання запитів до уповноважених органів.

Крім того, на думку суду в даній справі дотримані загальні стандарти щодо обмеження права на свободу пересування, що має відповідати одразу трьом критеріям: 1) має ґрунтуватися на законі 2) переслідувати одну з легітимних цілей, передбачений частиною третьою статті другої Протоколу №4 до Конвенції; 3) знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Апелянтом не заперечується законність обмеження, так як відповідний захід прямо передбачений статтею 441 ЦПК України. Зазначене обмеження переслідує легітимну мету - захист прав і свобод іншої особи - стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили. При цьому суд вважає таке обмеження пропорційним, оскільки тривале невиконання судового рішення входить у суперечність із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.

Відтак, ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Міхасішин І.В.

Войтко Ю.Б.

Повний текст постанови складено 28.12.2018 року