Провадження №2/155/53/18
Справа №155/2236/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди легкового автомобіля дійсним та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати згідно з договором оренди легкового автомобіля та інших стягнень в сумі 69117 (шістдесят девять тисяч сто сімнадцять) гривень 49 копійок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору оренди легкового автомобіля дійсним та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати згідно з договором оренди легкового автомобіля та інших стягнень в сумі 69117 (шістдесят девять тисяч сто сімнадцять) гривень 49 копійок.

Свій позов мотивує тим, що 15 березня 2010 року між ним та відповідачем, ОСОБА_4, було укладено письмовий договір оренди легкового автомобіля, відповідно до умов якого останній взяв у користування, належний позивачу, ОСОБА_3, автомобіль Mercedes-Benz E-124, 1988 року випуску, реєстраційний номерний знак 63571ВО, вартість якого становила 70000 гривень. Під час укладання вищевказаного договору між сторонами було досягнуто згоди на те, щоб посвідчити його в нотаріальному порядку, оскільки це передбачено вимогами чинного законодавства. Також позивач зазначає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, дані домовленості були викладені письмово та підписані обома сторонами. Ухилення відповідача ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення вищевказаного договору порушує права позивача, адже без проведення нотаріального посвідчення договору даний договір є нікчемним. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати згідно з договором оренди легкового, пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за орендними платежами в сумі 69117 (шістдесят девять тисяч сто сімнадцять) гривень 49 копійок, оскільки останній свої зобовязання за договором оренди легкового автомобіля виконував неналежним чином в результаті чого в нього утворилась заборгованість. В звязку із зазначеним, позивач просить позов задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_2, в судовому засіданні позову не визнав, вважає його безпідставним та не обґрунтованим у звязку з чим просив в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що між позивачем, ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_4, 15 березня 2010 року було укладено письмовий договір оренди легкового автомобіля. Згідно з умовами даного договору відповідач, ОСОБА_4, взяв у позивача ОСОБА_3 в користування, належний останньому, автомобіль Mercedes-Benz E-124, 1988 року випуску, реєстраційний номерний знак 63571ВО, вартістю 70000 гривень.

Так, згідно з ст.798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Вимоги до форми договору найму транспортного засобу встановлені в ст.799 ЦК України.

Відповідно до даної статті, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 220 ЦК України закріпила, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина 2 статті 220).

З сукупного аналізу положень вказаних статей вбачається, що недотримання в момент укладення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи вимоги щодо його нотаріального посвідчення тягне за собою його нікчемність.

При цьому, при наявності певних обставин, такий договір може бути визнаний судом дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Отже, саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним.

З викладеного вбачається, що за рішенням суду договір оренди транспортного засобу за участю фізичної особи, що не був нотаріально посвідченим в момент його укладення, може бути визнаний дійсним, при зверненні до суду з відповідною вимогою та при зазначенні належного обґрунтування.

Обґрунтувань та доводів щодо існування визначених законодавством підстав для визнання договору оренди легкового автомобіля дійсним подана позовна заява також не містить.

Вказаний договір за своєю суттю є договором оренди транспортного засобу між фізичними особами, що чітко вбачається з пункту 1.1, а тому, за змістом ст.799 ЦК України, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Проте, договір оренди легкового автомобіля від 15 березня 2010 року укладений між сторонами в простій письмові формі та нотаріально не посвідчений.

Враховуючи, що ст.220 ЦК України прямо закріплює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, суд вважає, що не посвідчений нотаріально договір оренди легкового автомобіля від 15 березня 2010 року є нікчемним в силу закону.

Згідно з ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 236 ЦК України встановила, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За правилом ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, договір оренди легкового автомобіля від 15 березня 2010 року, за умовами якого на відповідача було покладено ряд обов'язків, як нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків з моменту його підписання, а тому і не породжує у ОСОБА_4 правового зобов'язання сплачувати позивачу кошти в якості орендних платежів та відшкодовувати будь-які суми за неналежне його виконання.

Положення книги 5 Цивільного кодексу України «Зобов'язальне право» визначають, що зобов'язання, яке варто розуміти як правовідношення між боржником і кредитором щодо вчинення або утримання від вчинення певних дій, виникає з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

З урахуванням того, що підставою предявлення ОСОБА_3 позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати згідно з договором оренди легкового автомобіля та інших стягнень в сумі 69117 (шістдесят девять тисяч сто сімнадцять) гривень 49 копійок є умови нікчемного договору, виходячи з положень ст.ст.215, 216, 236, 509, 526 ЦК України, зобов'язання орендодавця та орендаря між цими особами не існували, а тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.76-82 ЦПК України на сторони в процесі, в тому числі і позивача та його представника лежить обовязок довести ті обставини на які він посилається, крім випадків відповідно до вимог ст.81 ЦПК України.

Належних доказів для необхідності звернення до суду в звязку з порушенням його прав позивачем не надано, як і не надано законних та обґрунтованих аргументів щодо заявлених вимог.

Зокрема, суду не було надано будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_3 наполягав на нотаріальному посвідченні договору, а ОСОБА_4 ухилявся від вчинення такої дії. Такими доказами можуть бути будь-які дані (докази підтверджені відповідними письмовими документами або іншими). Тобто у позивача взагалі відсутній мотив (підстава) для звернення з позовом до суду. Йому ніхто не відмовляв у нотаріальному посвідченні. Доказів відмови суду не надано.

За таких обставин, суд в задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на останнього та не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.13, 76-82, 141, 214, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.215, 216, 220, 236, 798, 799 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди легкового автомобіля дійсним та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати згідно з договором оренди легкового та інших стягнень в сумі 69117 (шістдесят девять тисяч сто сімнадцять) гривень 49 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом.

Голова Горохівського районного суду ОСОБА_5