Справа № 296/8477/13-ц
УХВАЛА

"12" грудня 2018 р. м. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

з участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві за участі заінтересованих осіб Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною скаргою, в якій просить: «Визнати незаконною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 06.03.2018 державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № 45215873.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментам безпідставно було нараховано заборгованість з 2010 року, оскільки виконавчий лист датований 24.09.2013.

Скаржник у судове засідання не зявився.

Від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності.

Державний виконавець в судове засідання неодноразово не зявлявся, про причини неявки не повідомляв, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 надіслала заяву про розгляд скарги за її відсутності. Проти скарги заперечувала, посилаючись на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови скаржник ОСОБА_1 мав заборгованість по аліментам, яка перевищувала борг за шість місяців.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні скарги виходячи з наступного.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що у провадженні старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті КиєвіОСОБА_3 перебувало виконавче провадження № 45215873 з примусового виконання виконавчого листа, що був виданий 24.09.2013 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4.

06.03.2018 старшим державним виконавцем Полінським Б.А. у вказаному виконавчому провадженні 06.03.2018 було винесено постанову «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України», в описовій частині якої державний виконавець зазначив: «Виконавцем встановлено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 19.02.2018 за період з 01.03.2017 по 31.01.2018 в сумі 142 895,82 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Божник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню».

Вказана постанова була направлена боржнику 03.06.2018 разом з довідкою-розрахунком від 29.03.2017.

Відповідно до вказаної довідки, державний виконавець розрахував заборгованість ОСОБА_4 по аліментам, починаючи з жовтня 2010 року по 28.02.2017 (а. с. 8-13).

Суд погоджується з доводами скаржника про те, що державний виконавець припустився помилки, розраховуючи заборгованість з 2010 року, оскільки виконавчий лист був виданий 24.09.2013 і він не містить положення про стягнення аліментів за минулий період.

Разом з тим, суд враховує, що вказана помилка державного виконавця не є суттєвою в даній ситуації, оскільки ОСОБА_1, станом на день винесення оскаржуваної постанови мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі що перевищував борг за шість місяців і без врахування помилково зазначеного періоду з жовтня 2010 року по 24.09.2013.

Будь-яких доказів відсутності вказаної заборгованості по аліментам суду не надано.

Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 даного Кодексу.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про безпідставність вимог скаржника, в звязку з чим відмовляє у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.35, 37 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст.81, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві за участі заінтересованих осіб Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський