Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 6-156/11
Провадження № 22-ц/810/446/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
27 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
стягувач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 листопада 2018 року, постановлену у складі судді Моксименко О.Ю. в смт. Білокуракине
за заявою ОСОБА_2 про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що заочним рішенням Лутугинського районного суду Луганської області у цивільній справі № 6-156/11 задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 350412,87 грн. Дізнавшись про вказане заочне рішення ОСОБА_2 подав заяву до Білокуракинського районного суду Луганської області про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у зазначеній справі.
На запит ОСОБА_2 листом головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 16 жовтня 2018 року повідомлено, що в органах охорони державного кордону ДПС України перебувають на виконанні судові рішення про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а саме ухвала Лутугинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2011 року у справі № 6-156/11.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та справу направити до суду першої інстанції для розгляду, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження у цивільній справі № 6-156/11 втрачено. Оскільки ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у зазначеній справі, то ОСОБА_2 не має можливості оскаржити ухвалу Лутугинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2011 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.Також, ОСОБА_2 зазначає, що субєктом звернення із заявою про зняття обмеження у праві виїзду за межі України може бути не тільки державний виконавець, а й боржник.
Боржник, його представник та стягувач в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу від 12 листопада 2018 року про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України покладено на державного виконавця, статтею 441 ЦПК України визначено лише порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Проте, ухвала суду суперечить нормам процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що в заяві про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 посилається на те, що заочним рішенням Лутугинського районного суду Луганської області у цивільній справі № 6-156/11 задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 350412,87 грн. На виконанні в органах охорони державного кордону ДПС України перебуває ухвала Лутугинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2011 року у справі № 6-156/11 про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі № 6-156/11.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Із матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_2 до суду із заявою про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України звернувся 02 листопада 2018 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, не звернув уваги на положення ст. 441 ЦПК України.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, статтю 441 ЦПК України доповнено частинами пятою - восьмою такого змісту: суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обовязкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що з 28 серпня 2018 року діючим цивільним процесуальним законодавством до повноважень суду віднесено розгляд заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Отже, станом на час звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про скасування обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України до повноважень суду входило розгляд заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Оскільки, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі не звернув уваги на зазначені вище положення цивільного процесуального законодавства, тому дійшов помилкового висновку, що вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України покладено на державного виконавця, статтею 441 ЦПК України визначено лише порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
За таких обставин, достатніх підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у суду першої інстанції не було.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 листопада 2018 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 листопада 2018 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В. Коротенко

ОСОБА_3