Справа № 758/229/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., секретаря судового засідання Мишак І.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача 1 - Трофімець Ю.І., Васильчикова І.В., Хобти Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, третя особа: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_5 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - відповідач 1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна (надалі за текстом - відповідач 2), третя особа: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович, посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса було винесено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, без попереднього попередження кредитором про необхідність виконання зобов'язання, без доказів безспірності вимоги кредитора; без врахування факту зміни кредитора у зобов'язанні позивача.

Позивач не отримував повідомлень про факт невиконання ним зобов'язань за кредитним договором НОМЕР_2 від 25.06.2013 р., не був повідомлений про розмір та наявність заборгованості за договором належним чином та й повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. Також, посилався на те, що нотаріус залишила поза увагою вимоги ст. ст. 512, 513, 516, 517 Цивільного кодексу України та не перевірила наявність документів на підтвердження факту переходу прав вимоги від АТ «Ренесанс Капітал» до Відповідача 1, а тому, вчинення виконавчого напису не відповідало вимогам закону.

Посилаючись на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат», які б підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а також порушив процедуру видачі виконавчого напису, оскільки не пересвідчився в тому чи боржник була повідомлена про наявність у неї заборгованості за кредитним договором, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4265, виданий 28 липня 2017 року.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 посилався на те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису нотаріусу: оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, зазначив про те, що 19.06.2017 року боржнику (позивачу по справі) було направлено письмову вимогу (повідомлення) вих. 770 від 14.06.2017 року щодо наявності заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджували документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р.№1172. Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис відповідно до закону, підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення позову з підстав описаних у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що до заяви про вчинення виконавчого напису представником Банку було надано всі необхідні документи, позивач мав більше 30 днів на виконання свого зобов'язання, оскільки повідомлення про його порушення було направлено ще в червня 2017 року; в виконавчому написі чітко зазначено про зміну кредитора у зобов'язанні, документами, що підтверджують безспірність вимог банку є сам кредитний договір та банківська виписка.

Відповідач 2 просила розглянути справи за її відсутності, зауваживши, що як приватний нотаріус з огляду на приписи ст. ст. 48, 52, 53 ЦПК України, вона не може бути відповідачем у даній справі.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Між позивачем та АТ «Ренесанс Капітал» 25.06.2013 року було укладено договір карткового рахунку НОМЕР_2. Згідно договору карткового рахунку НОМЕР_2 позивачу було надано овердрафт в сумі 15000,00 грн.; розмір комісії за обслуговування овердрафту - 2%; відсоток річних: 0,0001 - при здійсненні розрахункових операцій в торговельних мережах та 36 - при здійсненні розрахунків по іншим дебетовим операціям (а.с. 11-14).

28.07.2017 року відповідачем 2 вчинено виконавчий напис №4265 про стягнення з позивача на користь відповідача 1 заборгованості за кредитним договором НОМЕР_3 від 19.12.2013 р. за період з 02 жовтня 2016 року по 02 жовтня 2017 року у розмірі 51509,87 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 21743,59 грн., простроченої заборгованості за комісією - 10,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 28491,46 грн., строкової заборгованості за процентами - 664,82 (а.с. 10).

10.11.2017 року третьою особою було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55132157 (а.с. 15).

Не погоджуючись з виконавчим написом нотаріуса, про який позивач дізнався, отримавши копію постанови приватного виконавця про його відкриття виконавчого провадження, останній звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (надалі за текстом - ЗУ «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Також, Верховний Суд України у справі №310/9293/15-ц від 23 січня 2018 року, прийшов до висновку, що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі за текстом - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Так, як вбачається з письмових пояснень відповідача 2, для вчинення виконавчого напису, відповідач 1 звернувся до відповідача 2 із заявою про вчинення виконавчого напису від 14.07.2017 р. вих. 770, до якої долучив оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документами стягувача та представника Стягувача за довіреністю (а.с. 65).

При цьому, з наведеного випливає, що відповідачу 2 не було надано копії письмової вимоги № 770 від 14.06.2017 р. до позивача про погашення заборгованості, а також доказів на підтвердження отримання позивачем такої письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості.

Крім того, в матеріалах справи відсутній опис вкладення до поштового відправлення, який має відповідати встановленій законодавством формі та містити необхідну інформацію, за допомогою якої можна визначити факт направлення саме такої письмової вимоги адресату, що і буде належним доказом на відправлення саме цієї кореспонденції за вказаним номером відправлення 368). Відсутність такого опису вкладення породжує сумніви щодо отримання адресатом саме письмової вимоги.

Так, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем 1 було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов'язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов'язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оскаржити вимоги відповідача 1, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення.

Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

Таким чином, позивач не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідачем 2, у свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також, відповідач 2, не з'ясував чи не пропущено відповідачем 1 строк позовної давності, не встановивши час здійснення останньої оплати по кредиту.

Умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу перед кредитором та відсутність спору щодо розміру боргового зобов'язання (аналогічна правова позиція висловлена в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду №310/9293/15ц від 23.01.2018).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Так, щодо наявності спору про заборгованість позивача слід зазначити наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 ЗУ «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

За таких підстав, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем 1.

При цьому, у даній справі вбачається, що відповідачу 2, при подачі заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем 1 було надано Виписку з рахунку позивача (а.с. 101), яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту та процентах. Попри це, з доданої виписки неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, неможливо відслідкувати дати внесення платежів позивачем, їх зарахування в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, на себе увагу звертає та обставина, що за умовами кредиту ліміт овердрафту було встановлено в розмірі 15000 грн. з процентною ставкою за користування овердрафтом % річних - 0,0001 / 36.00 на строк 24, що дає підстави для перевірки факту виникнення заборгованості по кредиту у розмірі 21743,46 грн.

Ухвалюючи рішення про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з того, що документи, які були надані для його вчинення, не містили доказів на підтвердження переходу прав вимоги до відповідача 1 на момент його вчинення, доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень, а подані документи не засвідчували безспірність заборгованості за кредитом.

За таких обставин, виконавчий напис відповідача 2 №4265, виданий 28.07.2017 року про стягнення з позивача на користь відповідача 1 заборгованості за кредитним договором НОМЕР_2 від 25.06.2013р. необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ПАТ «Перший український міжнародний банк» необхідно стягнути на користь позивача 640 гривень судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст. ст. 4, 5, 12-13, 17-19, 76-82, 141, 258-259, 263-266, 268, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, третя особа: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити;

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни від 28 липня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4265 про звернення стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 51 509 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот дев'ять) гривень 87 копійок, таким, що не підлягає виконанню;

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, місце знаходження: 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, будинок 4) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень;

Повне найменування:

-позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1);

-відповідач 1 - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, місце знаходження: 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, будинок 4);

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк