ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Максюк І.Г.

розглянувши у судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Великогуляківська сільська рада Фастівського району про визнання заповіту нікчемним,-

в с т а н о в и в:

21 вересня 2018 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа - Великогуляківська сільська рада Фастівського району про визнання заповіту нікчемним, мотивуючи вимоги тим, що 21 лютого 2018 року померла їхня мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати проживала та мала реєстрацію в с. В Гуляки по вул. Слобідська, 35. Відповідач по справі їхня рідна сестра. Після смерті матері вони, як спадкоємці, подали до Фастівської державної районної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої матері. Проте виявилося, про що їх повідомив нотаріус, що мати 26 січня 2018 року склала заповіт відносно належної їй земельної ділянки (частки паю) площею 7,5102 га, яка розташована на території Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області на імя відповідача, який був посвідчений секретарем виконкому Великогуляківської сільської ради 25 січня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 03.

Однак позивачі вважають даний заповіт є нікчемним так, як заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Позивачі зазначають, що як вбачається із змісту заповіту «текст заповіту прочитаний мною- Римаренко ОСОБА_5, особисто вголос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». Проте це не може відповідати дійсності так, як заповідач не могла сама прочитати заповіт. Оскільки на час складання заповіту заповідачу виповнилося майже 91 рік, вона мала фізичну ваду, так як практично нічого не бачила, мала захворювання зрілу катаракту очей, що стверджується довідками медичних закладів. В довідці лікаря-офтальмолога від 10.09.2012 р. зазначений діагноз: катаракта обох очей, направляється на консультацію в центр мікрохірургії для вирішення питання про операцію. В довідці від 15.04.2014 року зазначений діагноз: зріла катаракта очей, рекомендовано оперативне втручання операція. По-друге, згідно чинного законодавства, заповіт складається із двох частин - тексту заповіту та посвідчувального напису. У даному заповіті ці частини суперечать одна одній, оскільки в першій частині заповіту зазначено, що він складався 26 січня 2018 року, а у посвідчувальному написі зазначено, що заповіт посвідчений 25 січня 2018 року, що є порушенням порядку та форми його посвідчення, адже з зазначеного заповіту вбачається, що заповіт посвідчений секретарем виконкому 25 січня 2018 року, а в наявності його ще не було так, як він був складений 26 січня 2018 року. По-третє, як вбачається із заповіту він був посвідчений в с. Великі Гуляки 25 січня 2018 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Великогуляківської сільської ради. В заповіті не зазначене фактичне дійсне місце його складання.

Виходячи з викладеного, позивачі просять визнати заповіт, складений 26.01.2018 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області ОСОБА_6 25.01.2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 03 нікчемним.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_4, 21.02.2018 року в нотаріальній конторі було складено дві заяви про прийняття спадщини від неї та позивача ОСОБА_2, а також дві заяви про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_1 та ОСОБА_7, про що не було зазначено позивачами в позовній заяві. ОСОБА_1 відмовилась від своїх прав щодо спадку заповідача, ОСОБА_4, а тому її право, що є предметом позову, не було порушено, тому вона є неналежною стороною. Також зазначила, що твердження позивачів щодо визнання заповіту нікчемним не відповідає дійсності, оскільки насправді заповіт був підписаний Заповідачем особисто, в звязку з чим і був проставлений її особистий підпис у відповідній графі документу, що аж ніяк неможливо зробити, якщо особа має вади зору. Заповіт складено у письмовій формі із зазначенням часу «о 16 годині дня» та місця складення заповіту: «село Великі Гуляки, Фастівського району, Київської області». Також необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності є також твердження позивачів про те, що Заповідач не могла сама прочитати заповіт, оскільки в якості аргументації своєї позиції позивачі надали довідки лікаря-офтальмолога, видані медико-санітарною частиною Дочірнього підприємства «Здоровя ВАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», котрі насправді викликають значні сумніви з приводу їх достовірності так, як Господарським судом м. Києва було прийнято рішення на користь позивача у справі №5011-17/15630-2012, яке набрало законної сили та яке додається до матеріалів справи не відповідає Спеціальним вимогам Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, що ставить під сумнів можливість здійснення нею медичної практики взагалі, в т.ч. і постанови будь-якого діагнозу її працівниками. Відповідач також заперечуючи проти позову, зазначив, що дружина позивача ОСОБА_2 впродовж майже всієї трудової діяльності працювала медичною сестрою в вищевказаній частині та безумовно мала доступ до медичних документів, бланків, штампів та ін. для фальсифікації зазначених вище довідок. Заповідач, як людина похилого віку, взагалі не могла в зазначений період (2012-2014 роки) відїжджати до м. Києва, в т. ч. у спеціалізовану медичну частину приватного підприємства, про що можуть підтвердити свідки. Також зазначає, що заповіт посвідчений посадовою особою Великогуляківської сільської ради, зареєстрований в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, згідно інформації зі спадкового реєстру, заповіт посвідчено 26.012018 року для чого відповідному органу були надані всі необхідні документи, як і те, що заповіт був складений і посвідчений саме 26.01.2018 року, отже при складанні якого було допущено технічну помилку, що не є підставою визнання документу недійсним та/або нікчемним. Також щодо відсутності в заповіті слів перед підписом Заповідача «вголос прочитаний та власноручно підписаний» зазначає, що в заповіті зазначено №: «ОСОБА_8 заповіту прочитаний ОСОБА_4, особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» З моїх слів записано вірно» також в написі підтвердження підпису нижче зазначено, що Заповіт до підписання прочитаний вголос Заповідачем ОСОБА_4 власноручно підписаний ним в присутності відповідача ОСОБА_3 На підставі викладеного, відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачами подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначили, що позивачем по справі зазначена ОСОБА_1, яка відмовилася від належної їй частки у спадщині на користь брата ОСОБА_2, а відповідно право ОСОБА_1, що є предметом позову не порушено, вона є неналежною стороною по справі. В їхньому позові не заявлено вимогу про визнання права власності на спадкове майно померлої матері ОСОБА_4, а заявлена вимога про визнання заповіту нікчемним. Заповіт складався 26 (25) січня 2018 року і на час складання заповідач мала чотирьох дітей, зокрема її, ОСОБА_1, тобто матірю ще до подання ними заяв до нотаріуса. Тому вважають, що заявлена вимога про визнання заповіту нікчемним зачіпає і інтереси ОСОБА_1, тому відповідно вона і заявлена позивачем у даній справі. Надані позивачами до суду довідки лікаря-офтальмолога від 10.09.2012 р. та від 15.04.2014 р., викликають значні сумніви у відповідача - ОСОБА_3 з приводу їх достовірності, з посиланням на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 15.01.2013 р. встановлено, що відповідач по справі Дочірнє підприємство «Здоровя» ВАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» не мав ліцензії Міністерства охорони здоровя України на право проведення медичної практика в період з 10.03.2011 р. по 20.07.2011 р. та не має акредитаційного сертифікату з 03.07.2010 року. В спростування даної обставини, позивачі зазначили, що дане рішення не спростовує наявності ліцензії на право проведення медичної практики та акредитаційного сертифікату вказаним підприємством станом на час огляду лікарем-офтальмологом матері та видачі довідок 10.09.2012 р. та від 15.04.2014 р. Тому надане відповідачем рішення є неналежним доказом у справі. Зазначені довідки зберігаються у них по тій причині, що вони возили матір до лікаря, який рекомендував зробити матері операцію і при житті матері вирішувалося питання про проведення операції, на що потрібні були кошти, які фактично, ОСОБА_1, почала збирати, але згодом матір відмовилася від проведення операції. Відповідач посилається у відзиві на те, що заповіт складався у приміщенні сільської ради, проте твердження відповідача не відповідає дійсності так, як заповіт складався вдома по місцю проживання матері, адже мати в звязку з тим, що не бачила не могла самостійно пересуватися та звернутися до сільської ради за посвідченням заповіту, який посвідчений за її місцем проживання, натомість в порушення «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» у заповіті не вказано дійсне місце вчинення нотаріальної дії. Як вони зазначали в позові заповіт складається з двох частин: тексту заповіту та посвідчувального напису. В тексті заповіту вказано, що заповіт складений в с. Великі Гуляки Фастівського району Київської області двадцять шостого січня дві тисячі вісімнадцятого року о 16.00 годині дня. Зазначене в тексті заповіту свідчить лише про місце його підписання заповідачем, а в посвідчувальному написі не вказаний час складання заповіту. Також відповідач посилається на доданий фотознімок, що мати читала з планшета вголос. По-перше, невідомо коли цей знімок був здійснений чи на новий 2017 рік, чи раніше, доказів того, що саме на 2017 рік не надано. По-друге, зі знімка не можна встановити того, що мати читає якийсь текст, чи слухає його, тому, на їхню думку, зазначений фотознімок не може вважатися доказом у справі.

Відповідачем подане заперечення щодо відповіді позивачів на відзив, відповідно до якого зазначила, що ще 11.05.2018 року ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини, позивачі не мають однорідних прав і обовязків і в них відсутня зацікавленість саме в цій справі, як наслідок ОСОБА_1 не володіє правом вимоги по предявленому в суді позову. Також зазначає, що рішення Господарського суду м. Києва є належним доказом, а довідки надані позивачами від 10.09.2012 року та 15.04.2014 року є штучно створеними доказами, у звязку з чим просить не брати до уваги вищевказані довідки. Жодних доказів зазначеного позивачами переміщення, збору будь-яких коштів на операцію, а також відмову Заповідача від операції позивачами надано не було, а тому зазначені факти не лише безпідставні та необґрунтовані твердження заінтересованих осіб. Заповіт містить необхідні реквізити, тому всі твердження позивачів, наведені у відповіді на відзив є абсолютно безпідставними та жодним чином не підтверджені будь-якими доказами. Натомість штучно створені медичні довідки, що були надані до суду, явно свідчать про бажання позивачів ввести суд в оману та неправомірним шляхом привласнити майно Заповідача, що за її власною волею має належати іншій особі, ОСОБА_3

17 жовтня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов визнала частково.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 21.02.2018 року померла мати сторін по справі - ОСОБА_4.

Менше ніж за місяць до смерті 26 січня 2018 року мати сторін ОСОБА_4 склала заповіт відносно належної їй земельної ділянки (частки паю) площею 7,5102 га, що знаходиться на території Великогуляківської сільської ради на імя відповідача по справі. Даний заповіт був посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_9 сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 03.

Позивачі вважають, що заповіт є нікчемним так, як складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст..1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ст.. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Як було встановлено в судовому засіданні, оскаржуваний заповіт був складений зі слів заповідача-Римаренко О.А. секретарем Великогуляківської сільської ради ОСОБА_6, нею ж вголос заповідачу прочитаний та посвідчений.

Дана обставина підтверджена в ході судового розгляду справи показами свідка - ОСОБА_6, яка була допитана по справі в судовому засіданні.

Отже, посадова особа секретар сільської ради, яка складала заповіт та його посвідчувала, в судовому засіданні пояснила, що дійсно заповідач - ОСОБА_4 не читала заповіт уголос, що являється прямим порушенням закону. Тобто вона, секретар сільської ради прочитала заповіт, а в тексті заповіту вказала, що заповідач особисто прочитала його.

Заповідач ОСОБА_4 особисто попросила ОСОБА_6 зачитати їй вголос текст заповіту, а потім особисто його підписала. Інших будь-яких осіб (свідків) в приміщенні під час посвідчення заповіту не було.

Позивачі вказують, що їхня мати ОСОБА_4 на час складання заповіту мала фізичну ваду - хворобу очей зрілу катаракту. Даний діагноз зріла катаракта обох очей підтверджується довідками лікаря-офтальмолога, а саме довідка від 10.09.2012 р. в якій зазначений діагноз: катаракта обох очей, хвора направляється на консультацію в центр мікрохірургії для вирішення питання про операцію. Довідка від 15.04.2014 р. також зазначений діагноз: зріла катаракта очей, рекомендовано хірургічне лікування операція. Перша довідка 2012 р., друга довідка 2014 р., і як вбачається з цієї довідки зір у ОСОБА_4 погіршився так, як поставлений діагноз уже зріла катаракта очей, гострота зору зокрема ОД праве око 0,03, ОS ліве око 0,05; катаракта прогресує.

Позивачі та допитана як свідок позивач ОСОБА_8 пояснили суду, що їх мати не бачила, в звязку з цим вона була перевезена до сестри відповідача на проживання; останній час коли вони приїздили до матері, то вона пізнавала їх по голосу. Сторони пропонували матері зробити операцію, навіть вирішувалося питання по накопиченню коштів на проведення операції, але мати відмовилася від проведення операції.

Відповідач та її представник а також свідки на стороні відповідача навпаки зазначали, що заповідач, хоча в силу свого віку можливо мала вади зору, проте, ходила самостійно або за допомогою палиці, рахувала гроші, допомагала відповідачу по господарству,

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК).

У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 ст. 1248 і статтею 1253 ЦК, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Відповідно до п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений наказом Міністерства Юстиції України 11.11.2011 р. № 3306/5 та зареєстрований 14 листопада 2011 р. за № 1298/2003 Глави ІІІ, яка передбачає правила вчинення окремих видів нотаріальних дій, зазначено, якщо заповідач через фізичні вади не може прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менше як двох свідків.

При складанні заповіту даної вимоги закону дотримано не було.

Окрім того, як зазначено в ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Аналогічна вимога передбачена Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, де в п. 1.4. зазначено посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи може записати заповіт з її слів власноручно або з допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

При складанні заповіту зазначеної вимоги закону дотримано не було.

Крім цього, як вбачається із змісту заповіту, заповіт складається з двох частин: тексту заповіту та посвідчувального напису. В тексту заповіту вказано, що заповіт складений в с. Великі Гуляки Фастівського району Київської області двадцять шостого січня дві тисячі вісімнадцятого року о 16.00 годині дня. Зазначене в тексті заповіту свідчить лише про місце та час його складання. Проте, в посвідчувальному написі, не вказаний час підписання заповіту заповідачем, як того вимагає цивільне законодавство. Відповідно до додатку № 1 до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, яким передбачений посвідчувальний напис на заповіті, записаному зі слів заповідача, зазначено зокрема: заповіт до підписання має бути прочитаний уголос заповідачем та власноручно підписаний заповідачем у присутності посадової особи із зазначенням часу підписання (о котрій годині та хвилині).

Зазначених вимог законодавства при складання та посвідченні заповіту теж дотримано не було.

Крім цього, судом було встановлено в судовому засіданні, що відповідно до п.1.6. вище вказаного Порядку посадова особа місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобовязана розяснити заповідачу зміст ст. ст. 1241, 1307 ЦК України, про що зазначається у тексті заповіту. Посадова особа - секретар сільської ради не розяснювала зміст ст. 1307 ЦК України та не зазначила статті закону в змісті заповіту. Інші ст.ст. 1233, 1235, 1254 ЦК України розяснила частково, хоча їх розяснення не є обовязковим.

Також, відповідно до п.1.8 Порядку заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16). Проте посадова особа секретар сільської ради пояснила суду, що алфавітна книги обліку заповітів в сільській раді взагалі не ведеться, що підтверджується довідкою сільської ради.

Отже, 26 січня 2018 року при складанні та посвідченні заповіту секретарем виконкому Великогуляківської сільської ради, що зареєстрований в реєстрі за № 03 вимог щодо його форми та посвідчення дотримано не було.

Також, суд не вважає за доцільне надати оцінку показам усім допитаним свідкам, окрім показів свідка ОСОБА_6 (яка складала та посвідчувала заповіт) щодо обставин про те, що заповідач, хоча в силу свого віку мала вади зору, проте, ходила самостійно або за допомогою палиці, рахувала гроші, допомагала відповідачу по господарству, оскільки предметом позову є визнання заповіту нікчемним, а зазначені особи безпосередніми свідками складання та посвідчення цього документу не були. А тому, вважає, що їх покази не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже, незалежно від того, чи мала заповідач-Римаренко О.А. на час складання та посвідчення заповіту гарний зір, чи мала заповідач вади зору, чи взагалі не мала проблем із зором, жодного доказового навантаження зазначені судом обставини не мають, а тому є неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Так, відповідно до п. п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Тобто, в даному випадку, позивачі не оспорюють заповіту, а просять визнати заповіт нікчемним, а тому зясуванню в даному спорі підлягають лише обставини щодо форми та посвідчення заповіту в розумінні ст.ст.1247,1248 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст..1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16)

В зазначеному вище рішенні ВСУ зазначено, що заповіт є також правочином і для визнання його нікчемним повинні бути правильно застосовані норми ЦК України. Висновок ВСУ полягає в тому, що при встановленні нікчемності правочину загальні норми Глави 16 ЦК України застосовуються лише тоді, коли у законі відсутня спеціальна підстава для цього. У випадку визнання заповіту нікчемним, суд у рішенні обовязково повинен вказати підставу передбачену частиною першою ст. 1257 ЦК України. При відсутності такої підстави заповіт вважається дійсним і може бути оспорений у судовому порядку.

Отже, оскільки 26 січня 2018 року при складанні та посвідченні заповіту секретарем виконкому Великогуляківської сільської ради, що зареєстрований в реєстрі за № 03 вимог щодо його форми та посвідчення дотримано не було, а саме зазначений заповіт вголос особисто заповідачем прочитаний не був, якщо заповідач дійсно мала вади зору, то зазначений заповіт повинен був посвідчений при двох свідках, як того вимагає норма ст.1248 ЦК України, посадова особа - секретар сільської ради не розяснювала зміст ст. 1307 ЦК України та не зазначила цієї статті закону в змісті заповіту. Інші ст.ст. 1233, 1235, 1254 ЦК України розяснила частково, хоча їх розяснення не є обовязковим, а також в заповіті не зазначено часу його підписання (о котрій годині та хвилині), запису до алфавітної книги обліку заповітів про зазначений заповіт внесено не було (така книга взагалі відсутня), тому суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4,12,77,81,263-265 ЦПК України, ст..ст. 1247,1248, 1251, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Великогуляківська сільська рада Фастівського району про визнання заповіту нікчемним задовольнити.

Заповіт, складений 26 січня 2018 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області ОСОБА_6 25 січня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 03 визнати нікчемним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 29.12.2018 року.

Суддя Л.М.Ковалевська