Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/8534/17
Провадження № 2/644/425/18
18.12.2018
Справа № 644/8534/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3, представника відповідача:Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4, представника відповідача: Державної казначейської служби України ОСОБА_5, представника третьої особи: Старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 - ОСОБА_7, третьої особи : Заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Харкова та Державної казначейської служби України, треті особи : Старший державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 та Заступник начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_8, про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, як правонаступника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої йому внаслідок незаконних дій та бездіяльності державним виконавцем відділу ОСОБА_9 за відсутності належного контролю за діяльністю державного виконавця з боку керівника відділу начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_8. Враховуючи, що відповідач є органом державної влади, а забезпечення його діяльності здійснюється за рахунок видатків державного бюджету, співвідповідачами у справі також визначено Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Харкова та Державну казначейську службу України, як розпорядників відповідних видатків державного бюджету, просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 1080 грн. та моральну шкоду в розмірі 150000 грн. Позов обґрунтований тими обставинами, що «30» липня 2017 року о 1 годині 36 хвилин ОСОБА_2, який прямував на відпочинок до Азовського моря разом із своєю сімєю, було зупинено працівниками поліції під час керування належним йому автомобілем Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1. Підставою для зупинки автомобілю, за повідомленням поліцейського, послугувало знаходження вказаного автомобіля в розшуку, який оголошено державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ГУТУЮ у Харківській області Сівіріковим Романом Ігоровичем ще у лютому 2014 року в межах виконавчого провадження № 40567950, внаслідок чого ОСОБА_2 лише 30.07.2017 і дізнався про існування вказаного виконавчого провадження. Факт затримання 30.07.2017 року автомобіля, належного позивачу, підтверджується відповідним поліцейським орієнтуванням із зазначенням в орієнтуванні: державного номерного знаку та марки автомобіля - Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1; дати та часу затримання автомобіля працівниками поліції на посту «Новомосковський» - 30.07.2017 року о 1:36:22 год.; органу та посадової особи, яка прийняла рішення Орджонікідзевський ВДВС Харківського МУЮ, ОСОБА_9 та службового телефону 057-939197; результату затримання автомобіля поміщення автомобіля на штраф майданчик, а також актом приймання-передачі № 245 від 30.07.217 року згідно якого старший сержант поліції ОСОБА_10 у присутності водія ОСОБА_2 о 2:00 год. вилучив автомобіль - Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 за допомогою евакуатора та здав ФОП ОСОБА_11 на зберігання на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів. Вважає, що такими протиправними діями йому спричинено зазначену в позові шкоду.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтримав вимогу про стягнення матеріальної шкоди та просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 150 000 грн .

Представник відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення з мотивів недоведеності розміру шкоди, проте визнав факт порушення прав позивача.

Представник відповідача Державної казначейської служби України проти позову заперечував з мотивів відсутності розрахунку розміру шкоди, заявленої до стягнення. Додатково зазначив, що рішенням Апеляційного суду лише встановлено факт неправомірних дій ОСОБА_8 Вважає відповідальною особою за таку шкоду є ДВС, а позивач просить стягнути з казначейства.

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Харкова в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав, хоча й був повідомлений судом про дату, час та місце слухання справи належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти позовних вимог у наданих нею письмових поясненнях, в яких зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому шкоди та розміру відшкодування та факту вилучення автомобіля у позивача, проте покинула судове засідання, в якому проводився судовий розгляд до закінчення судового засідання на стадії розгляду справи і до судових дебатів, не підтримавши безпосередньо в судовому засіданні свою правову позицію щодо суті спору.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з тих підстав, що не доведено факту прямування позивача до моря, факту поганих погодних умов під час вилучення автомобіля, не надано доказів повернення родини позивача до міста Харкова автобусом та й взагалі чи то перебувала родина у авто чи сторонні особи, не доведено факту взагалі спричинення такими діями позивачеві моральної шкоди. Щодо рішень судів, якими визнано протиправною його бездіяльність, зазначив, що він заперечує, що він винен, бо він не міг контролювати 20 підлеглих державних виконавців. Крім того, вважав позов таким, що не підлягає задоволенню з мотивів ненадання позивачем акту огляду автомобіля позивача працівниками поліції, договору органу поліції з субєктом господарювання утримувачем майданчику для утримання затриманих поліцією арештованих автомобілів та відсутності розрахунку розміру шкоди, заявленої позивачем до стягнення, проте також покинув судове засідання, в якому проводився судовий розгляд до закінчення судового засідання на стадії розгляду справи і до судових дебатів.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів та третіх осіб, суд встановив наступне.

«30» липня 2017 року о 1 годині 36 хвилин ОСОБА_2, який прямував на відпочинок до Азовського моря разом із своєю сімєю, було зупинено працівниками поліції під час керування належним йому автомобілем Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1.

Підставою для зупинки автомобілю, за повідомленням поліцейського, послугувало знаходження вказаного автомобіля в розшуку, який оголошено державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ГУТУЮ у Харківській області Сівіріковим Романом Ігоровичем ще у лютому 2014 року в межах виконавчого провадження № 40567950, внаслідок чого ОСОБА_2 лише 30.07.2017 і дізнався про існування вказаного виконавчого провадження.

Факт затримання 30.07.2017 року автомобіля, належного позивачу, підтверджується відповідним поліцейським орієнтуванням із зазначенням в орієнтуванні: державного номерного знаку та марки автомобіля - Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1; дати та часу затримання автомобіля працівниками поліції на посту «Новомосковський» - 30.07.2017 року о 1:36:22 год.; органу та посадової особи, яка прийняла рішення Орджонікідзевський ВДВС Харківського МУЮ, ОСОБА_9 та службового телефону 057-939197; результату затримання автомобіля поміщення автомобіля на штраф майданчик, а також актом приймання-передачі № 245 від 30.07.217 року згідно якого старший сержант поліції ОСОБА_10 у присутності водія ОСОБА_2 о 2:00 год. вилучив автомобіль - Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 за допомогою евакуатора та здав ФОП ОСОБА_11 на зберігання на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року по справі №644/4849/17 скаргу позивача задоволено частково, визнано неправомірними дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_9, вчинених у виконавчому провадженні № 40567950, які полягають у ненаправленні ОСОБА_2 у визначеному законом порядку рекомендованим листом копії постанови про відкриття виконавчого провадження; здійсненні примусового виконання виконавчого документу без пересвідчення в отриманні ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження; не надісланні ОСОБА_2 усіх постанов державного виконавця, винесених у виконавчому провадженні. Цією ж ухвалою суду визнано також протиправною бездіяльність начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_8, яка полягає у нездійснені належного контролю за законністю здійснення виконавчого провадження № 40567950.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на положення ст. 82 ЦПК України суд вважає також належним чином встановленими факти протиправності дій державного виконавця Сівірікова Р.І. та протиправної бездіяльності його керівника начальника органу державної виконавчої служби ОСОБА_8

В судовому засіданні представник відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області визнав факт затримання поліцією автомобіля позивача саме через наявність арешту та оголошеного розшуку вказаного автомобіля, належного позивачу, в порядку здійснення виконавчого провадження № 40567950, в якому позивач є боржником, а також визнав, як очевидні, факти здійснення перевірки виконавчого провадження № 40567950 начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_12 за скаргою позивача, за наслідками якої було винесено постанову від 01.08.2017 про визнання дій державних виконавців у виконавчому провадженні № 40567950 незаконними, скасування постанов державного виконавця Сівірікова Р.І. про арешт майна позивача та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна позивача від 24.02.2012 року, якими було накладено арешт та оголошено у розшук належний позивачу автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 та зобовязання державного виконавця направити до відповідних компетентних органів вимоги про повернення автомобіля його власнику. На виконання зазначеної постанови начальника відділу про перевірку виконавчого провадження державним виконавцем Гусєвою Н.Г. було видано вимогу № 699 від 01.08.2017 року до Новомосковського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та іншим компетентним органам і зацікавленим особам про повернення транспортний засіб легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_2.

В порядку виконання вищевказаної вимоги № 699 від 01.08.2017 року державного виконавця Гусєвою Н.Г. позивачу 02.08.2017 року було повернуто належний йому автомобіль, який він отримав безпосередньо у м. Новомосковськ на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, куди його й було доставлено евакуатором 30.07.2017 року працівниками поліції.

Таким чином строк протиправного позбавлення позивача правом володіння та користування належним його автомобілем тривав понад три доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини визнані представником відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, як очевидні, не викликають сумніву у суду, оскільки додатково підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а відтак є належним чином встановленими судом.

Фактично тотожні за змістом заперечень третіх осіб щодо необґрунтованості позовних вимог через відсутність акту огляду транспортного засобу, передбаченого Порядком

тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 17 грудня 2008 р. № 1102 суд не визнає такими, що спростовують позовні вимоги, оскільки порушення законних прав позивача, як власника автомобіля, обумовлено не формою відображення факту затримання автомобіля, а самим фактом незаконного арешту, оголошення в розшук та, як наслідок, затримання транспортного засобу позивача працівниками поліції на підставі саме незаконних дій (постанов) державного виконавця Сівірікова Р.І., затверджених начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8

Стосовно заперечення відповідачів Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області та Державної казначейської служби України проти позову з мотивів необґрунтованості розміру матеріальної та моральної шкоди документальними доказами та відповідним розрахунком суд зазначає наступне.

Суд погоджується з твердженням про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення позивачу майнової шкоди у розмірі 1080 грн. у вигляді його витрат на сплату вартості послуг евакуатора та вартості зберігання автомобіля за період з 30.07.2017 по 02.08.2018 року.

Ці обставини також у судових дебатах визнані й представником позивача, який пояснив, що позивач, намагаючись якомога швидше повернути собі автомобіль та перебуваючи на великій відстані від місця проживання фактично в іншій області, не опікувався тим, що сплачуючи кошти особам, які безпосередньо перебували на майданчику тимчасового зберігання автомобілів він не отримує взамін саме фінансового (фіскального) документу про сплату коштів у розмірі 1080 гривень.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення майнової шкоди у розмірі 1080 гривень такими, що не підтверджені належними доказами.

Стосовно твердження відповідачів та третіх осіб щодо необґрунтованості позовних вимог позивача про стягнення моральної (немайнової) шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вже зазначалось, судом беззаперечно встановлено факти протиправних дій та бездіяльності державного виконавця Сівірікова Р.І. та начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 стосовно позивача в межах виконавчого провадження № 40567950.

В свою чергу протиправні дії зазначених осіб потягли за собою незаконне порушення права власності позивача на належний йому автомобіль у вигляді обмеження можливості вільно користуватися автомобілем протягом майже чотирьох діб.

Окрім цього внаслідок протиправних дій посадових осіб органу державного виконавчої служби ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були суттєво порушені нормальні життєві звязки позивача, які перервали нормальний хід його звичайного планованого життя та змусили прикладати додаткових зусиль та несення обєктивних додаткових витрат задля відновлення своїх законних прав.

Тим більше, що порушення прав позивача відбувалося раптово, без попередження та за несприятливих умов у нічний час, на значній відстані від населених пунктів під час дощу та з ризиком для здоровя і життя позивача та членів його сімї, які перебували в автомобілі під час його затримання, що підтверджено дослідженими судом відеозаписами подій 30.07.2017 року.

Тобто факт спричинення моральної шкоди неправомірними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є очевидним, оскільки порушення законних прав позивача перебуває у прямому причинно-наслідковому звязку з цими діями.

Суд обєктивно оцінює зусилля, які позивач мав прикласти задля відновлення свого права власності, враховуючи, зокрема, наступні фактори: неможливість продовження подорожі на відпочинок; необхідність повернення без транспортного засобу з м. Новомосковськ Дніпропетровської області до місця проживання у м. Харків; необхідність складання та подання відповідної скарги щодо неправомірних дій та рішень (постанов) державного виконавця Сівірікова Р.І., затверджених ОСОБА_8; необхідність повернення до м. Новомосковськ задля повернення затриманого автомобіля на підставі вимоги державного виконавця, виданої за наслідками перевірки виконавчого провадження.

На вимогу ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає враховуючи характер правопорушення, за оцінкою обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи глибину та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням належного своєчасного реагування начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_12 на скаргу позивача та сприяння найшвидшому відновленню порушених прав позивача, суд вважає достатнім до відшкодування позивачу майнової шкоди у розмірі 50 000 гривен, з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

При цьому при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це прямо передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок Держави), то поряд із відповідним державним органом відповідачем виступає відповідний орган Державної казначейської служби України. Дана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку встановленому законом.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до ст. 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, Відповідачами у даній позовній заяві є: державний орган, посадовою особою якого під час виконання своїх повноважень заподіяна шкода, орган державної казначейської служби, орган держаної казначейської служби за місцезнаходженням державного органу, посадовою особою якого під час виконання своїх повноважень заподіяна шкода, - Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Харкова.

На підставі вищевикладеного, ст. 56 Конституції України, ст. 3 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 23, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 Цивільного процесуального Кодексу України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (61089, м. Харків, вул. Фр. Крала, б. 65, к. 130, РНОКПП НОМЕР_2) відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 ( пятдесят тисяч) грн., шляхом безспірного списання цих сум з відповідного казначейського рахунку.

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, Код ) на користь Державного бюджету України судовий збір 704 грн.80 коп..

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.12.2018 року

Суддя: Г. В. Матвієвська