ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/10660/16-ц

провадження № 22ц/818/1323/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи

в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року, ухвалене суддею Бровкіним М.І., у залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 серпня 1998 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 22 серпня 2016 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно проживають разом з нею, та перебувають на її утриманні. Відповідач участі у матеріальному утриманні дітей не бере, домовленості щодо утримання дітей в них нема. В обґрунтування розміру аліментів позивач зазначає, що щомісячний розмір аліментів у сумі 1 200 грн. на одну дитину відповідає фактичним витратам на утримання та розвиток дитини та забезпечить мінімальний рівень існування та розвитку дитини.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 1 200 грн. на кожну дитину, до повноліття дітей.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2016 року і до повноліття дитини, на користь матері дитини ОСОБА_1 У решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем своєї реєстрації разом з позивачем на теперішній час не проживає, а проживає разом з батьком, відповідачем у справі. У справі відсутні докази про нерегулярний дохід відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач має регулярний, а не мінливий дохід, а тому суд першої інстанції правильно стягнув аліменти у відповідній частці від заробітку відповідача, а не у твердій грошовій сумі.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовну заяву.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув аліменти на її користь у розмірі частини від заробітку, хоча вона просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Також зазначила, що для встановлення місця роботи відповідача вона заявляла клопотання про направлення запиту до державної фіскальної служби у Харківській області, яку суд не розглянув. Тим самим не забезпечив їй, як позивачу, права на подання доказів та надав, фактично, перевагу відповідачу, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Посилання відповідача на те, що він сплачує витрати на дітей за ліцей, додаткові спортивні секції є безпідставними, оскільки ці витрати не співвідносяться зі сплатою аліментів. Докази, які надав відповідач є неналежними доказами та не мають відношення до справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неповнолітні діти сторін зареєстровані разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, 23 вересня 2002 року проживає разом з батьком ОСОБА_2, а неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на неповнолітнього ОСОБА_4, 23 вересня 2002 року суд першої інстанції виходив з того, що він досяг чотирнадцятирічного віку, та відповідно до положень ч.3 ст. 160 СК України сам визначає своє місце проживання з одним із батьків, які проживають окремо. Неповнолітній ОСОБА_4, 23 вересня 2002 року за місцем своєї реєстрації разом з позивачем на теперішній час не проживає, а проживає разом з батьком, відповідачем у справі.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції вважає їх обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідають обставинам справи.

Позивач вказує, що син ОСОБА_6 перебуває у батька тимчасово, у звязку з тим, що останній надає допомогу дитині у навчанні, що дозволяє не витрачати кошти на фахівця. Звертає увагу на те, що син після навчання у школі та перед тренуванням знаходиться у неї, обідає, користується інтернетом, приймає душ у звязку із чим вона несе витрати на комунальні послуги, засоби гігієни, харчування сина.

Такі доводи не спростовують висновків суду про відсутність підстав для стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4, оскільки переважно дитина знаходиться у батька, який витрачає кошти на утримання хлопця.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 судова колегія вважає за можливе змінити рішення суду в частині суми та способу стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

Із письмових заперечень відповідача вбачається, що він офіційно не працює, є різноробочим та його дохід залежить від замовлень (а. с. 34). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач працевлаштований та має регулярний дохід.

За клопотання позивача, ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року було витребувано інформацію з Державної фіскальної служби України в Харківській області щодо місця роботи ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року.

09 листопада 2018 року на адресу суду надійшла відповідь з Державної фіскальної служби України в Харківській області. З якої вбачається, що в Електронній базі даних Державного реєстру фізичних осіб інформація про доходи фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року відсутня.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказів щодо неможливості сплати аліментів у сумі 1200 грн. на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 не надано.

Отже, суд першої інстанції при ухваленні рішення в порушення вимог статті 182,184 СК України вказані обставини у повному обсязі не врахував, неправильно застосував положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи відомості про доходи відповідача, зробив невірний висновок про стягнення з відповідача аліменти у, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи суму стягнення колегія суддів враховує всі вимоги, передбачені ст. 182 СК України, в тому числі наявність на утриманні відповідача інших дітей.

Оскільки мінімальний розмір аліментів на малолітню дитини не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 грн. підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутих аліментів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року змінити в частині розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_7