07.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/1984/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/1984/2018
Номер провадження: 2/205/1744/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі продажу від 09.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 1225, та зареєстрованого в КП ДМБТІ 06.10.2011 року. Далі позивач зазначає, що їй випадково стало відомо, із інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, що її квартира знаходиться в іпотеці, на підставі Договору іпотеки від 25.03.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 326. Окрім цього, у лютому 2018 року позивачу стало відомо, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року по справі за № 201/16612/16-ц було вирішено стягнути грошові кошти з неї, ОСОБА_1, на користь ОСОБА_5. Після ознайомлення з матеріалами цивільної справи за № 201/16612/16-ц, 14.02.2018 року позивачу стало відомо про існування Договору позики від 25.03.2014 року. Позивач вказує, що вона не отримувала у борг будь-яких грошових коштів за таким договором та взагалі не укладала та не підписувала вказаний договір позики.

У зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду, та просить суд визнати недійсним Договір позики від 25.03.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 325.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволені позовних вимог, з огляду на ту обставину, що вказаний договір було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, і ОСОБА_5 було передано грошові кошти, в порядку передбаченому таким договором.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 24, 54), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.22).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 25.03.2014 рокуприватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 325 було посвідчено договір позики. Згідно умов такого договору позикодавець ОСОБА_4 передає у спільну сумісну власність подружжя позичальникам ОСОБА_1, ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 356 877 грн. 50 коп., еквівалент 35 000 доларів США, а позичальники зобовязуються повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів (а.с.8).

Судом також встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000549, внесеному 06.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за яким позивач визнана потерпілою (а.с. 41-42) .

Відповідно до висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2841-18 від 26.06.2018 року за результатами судової почеркознавчої експертизи документів, проведеної у вказаному кримінальному провадженні, досліджувані рукописний запис та підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підписи» договору позики, що укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 25.03.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим у реєстрі за № 325 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с. 33).

Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 28/2.1./462 від 31.07.2018 року за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної у вказаному кримінальному провадженні в первинний зміст реквізитів паспорта громадянина України з серійним № АН 995074, заповненого на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, були внесені зміни шляхом заміни фотокартки на першій сторінці: первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна нова (а.с. 65).

Оскільки позивач, із посиланням на наведені обставини, наполягає на тому що, вона у вказаного нотаріуса під час посвідчення спірного договору не перебувала, не отримувала у борг будь-яких грошових коштів за таким договором, та взагалі не укладала та не підписувала вказаний договір позики, то суд доходить висновку, що між сторонами виник цивільно-правовий спір із приводу дійсності такого договору, якій підлягає розгляду в судовому порядку.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З наведених норм матеріального закону вбачається, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року, справа № 6-127цс13.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку, судом встановлено, що позивачем вказаний спірний договір позики не підписувався, що підтверджується вказаним висновком судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2841-18 від 26.06.2018 року. Суд розцінює вказаний висновок експерта як належний доказ у справі, що спроможний підтверджувати встановлені у ній обставини, які мають значення для розгляду спору.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, у зв'язку з підробленням підпису позивача на спірному договорі, відсутнє волевиявлення позивача на взяття на себе відповідних договірних зобовязань за таким договором, що прямо суперечить ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, а підробка підпису в договорі свідчить про його оформлення та укладення злочинним шляхом і такі дії підпадають під кваліфікацію відповідних статей Кримінального кодексу України. Разом із цим, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного її цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Оскільки в даному випадку суду доведена обставина порушення цивільного права позивача, і судом встановлена наявність підстави, передбаченої законом, для визнання правочину недійсним, суд вважає, що спірний договір позики від 25 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_1 підлягає визнанню недійсним лише в частині укладання такого договору від імені ОСОБА_1 та частині, що стосується зобовязань ОСОБА_1, за таким договором позики від 25 березня 2014 року.

Суд зазначає, що інший позичальник до суду в даному провадженні із відповідною вимогою щодо захисту своїх прав не звертався, не надав суду відповідних доказів щодо відсутності у нього волевиявлення на укладання договору позики та отримання у борг суми грошових коштів.

Більш того, із тексту спірного договору, пояснень Відповідача вбачається, що грошові кошти передавались до підписання договору позичальникам, у тому числі ОСОБА_5 особисто. І така обставина під час розгляду справи не спростовувалась. Відтак, в суду нема підстав вважати недійсним зобовязання іншого позичальника за спірним договором, так само як і відсутні підстави вважати, що такий правочин не був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 підписувала вказаний договір позики, а враховуючи, що підписання договору засвідчує факт отримання грошової суми, то відсутні і докази отримання коштів ОСОБА_1, а тому необхідно визнати недійсним Договір позики від 25 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_1 - в частині укладання такого договору від імені ОСОБА_1 та частині, що стосується зобовязань ОСОБА_1, за таким договором позики від 25 березня 2014 року. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 207,1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (проживає за адресую: 49000, АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (проживає за адресую: 49018, АДРЕСА_3, рнокпп НОМЕР_2), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 (проживає за адресую: 49044, АДРЕСА_4, рнокпп НОМЕР_3), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (місце знаходження: 49029, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 19) про визнання недійсним договору позики задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір позики від 25 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_1 - в частині укладання такого договору від імені ОСОБА_1 та частині, що стосується зобовязань ОСОБА_1, за таким договором позики від 25 березня 2014 року.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути із ОСОБА_4 (проживає за адресою: 49018, АДРЕСА_3, рнокпп НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: 49000, АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 370 (триста сімдесят) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан