Номер провадження 2/229/917/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 грудня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області із вищевказаною позовною заявою, яку мотивує наступним.

10 серпня 2006 року року помер батько позивача, ОСОБА_3, про що видано свідоцтво про смерть від 11.08.2008 року серія 1-НО №110842.

20 червня 2008 року Першою донецькою державною нотаріальною конторою

видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКО №232950 на ім'я позивача.

Згідно зазначеного свідоцтва, спадщина складається з земельної ділянки для садівництва площею 0, 0583 га, розташованої на території Ясинуватського району с. Первомайське у садовому товаристві «Волна-1», діл.№9, кадастровий номер :04:000:3451, відповідно плану, зробленому Первомайською сільською Радою Ясинуватського району у Донецькій області. Оцінка спадкового майна - 776,52 грн.

За таких обставин, у 2008 році позивачеві був виданий державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку. Копія документу у Позивача відсутня, оскільки, як вбачається з довідки Оболонського РУ ГУ МВС України, 05.06.2015 року, приблизно о 14:00 годині, за адресою: м. Донецьк, пр ОСОБА_4 , 102, невстановлена особа таємно викрала документи на нерухоме майно, а саме документ на право власності на земельну ділянку за адресою: Донецька обл.., Ясинуватський р-н, с. Первомайське, кооператив «Волна», ділянка №9 на ім'я ОСОБА_1.

Таким чином, оригінали документів, підтверджуючі право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме державний акт на право власності на землю на ім'я позивача та свідоцтво про право на спадщину за законом вкрадені.

У позивача залишились лише копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2008 року серія ВКО №232950 та копія державного акту на право власності на землю серії 1-ДН №057608 , виданого 09.12.1997 р. Первомайською сільською Радою Ясинуватського району у Донецькій області на імя ОСОБА_3.

У звязку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на імя позивача виданий Первомайською сільською радою, виходячи з вищенаведених норм законодавства, позивачеві необхідно було звернутися за видачею дублікату саме до Первомайської сільської ради, однак це не є можливим, оскільки у відповідності до Розпорядження Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 10КУ-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №: 1 000218, Первомайська сільська рада знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.

Просить визнати право власності на земельну ділянку для садівництва площею 0,0583 га, розташовану на території Ясинуватського району с. Первомайське у садовому товаристві «Волна-1», ділянка №9, кадастровий номер :04:000:3451 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, надали заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутністю з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи Первомайську сільську раду повідомлено належним чином - судовою повісткою (а.с.33,42,48). Причини неявки суду не повідомили, відзив із запереченнями на позов, заяву про відкладення розгляду справи не надали.

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

10 серпня 2006 року року помер батько ОСОБА_1, ОСОБА_3, про що видано свідоцтво про смерть від 11.08.2008 року серія 1-НО №110842 (а.с. 13).

20 червня 2008 року Першою донецькою державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКО № 232950 на імя Позивача (а.с. 14). Копія документу у Позивача відсутня, оскільки, як вбачається з довідки Оболонського РУ ГУ МВС, 05.06.2015 року, приблизно о 14:00 годині, за адресою: м. Донецьк, пр. Богдана Хмельницького , 102, невстановлена особа таємно викрала документи на нерухоме майно, а саме документ на право власності на земельну ділянку за адресою: Донецька обл.., Ясинуватський р-н, с. Первомайське, кооператив «Волна», ділянка №9 на імя ОСОБА_1 (а.с. 15).

Таким чином, оригінали документів , підтверджуючі право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме: державний акт на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 червня 2008 року, серія ВКО 232950 вкрадені.

У Позивача залишились лише копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2008 року серія ВКО №232950 та державного акту на право власності на землю серії 1-ДН №057608 , виданого 09.12.1997 р. Первомайською сільською Радою Ясинуватського району у Донецькій області на імя ОСОБА_3 (а.с. 16-17).

Згідно зазначеного свідоцтва , спадщина складається з земельної ділянки для садівництва площею 0,0583 га , розташованої на території Ясинуватського району с. Первомайське у садовому товаристві «Волна-1», діл.№9, кадастровий номер :04:000:3451, відповідно плану, зробленому Первомайською сільською Радою Ясинуватського району у Донецькій області.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №100316288, інформація щодо власника земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:3451 відсутня (а.с. 21).

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права.

Частина 1ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбаченихКонституцією України.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Стаття 125 Земельного кодексу вказує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. а ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до п. п. 8, 9 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 9 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки до 01 січня 2013 року.

Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_5 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що Позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві власності належить земельна ділянка для садівництва площею 0,0583 га , розташованої на території Ясинуватського району с. Первомайське у садовому товаристві «Волна-1», діл.№9, кадастровий номер :04:000:3451, відповідно плану, зробленому Первомайською сільською Радою Ясинуватського району у Донецькій області.

Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Отже, суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Первомайської сільської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-80, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати право власності на земельну ділянку для садівництва площею 0,0583 га, розташовану на території Ясинуватського району с. Первомайське у садовому товаристві "Волна-1", ділянка №9, кадастровий номер :04:000:3451 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Є. В. Петров