Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, постановленого 20 серпня 2018 року в м.Маріуполі, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного з банком договору б/н від 19 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31 січня 2018 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 34 179,34 грн., яка складає з: 1991,99 грн. - заборгованість за кредитом; 29 983,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1603,78 грн. - штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідачки ОСОБА_2 зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2018 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся поза межами позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем. Останній платіж ОСОБА_2 був здійснений 06 квітня 2014 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся тільки 06 березня 2018 року, тобто більш ніж з трирічним пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам у справі. Суд помилково зробив висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, оскільки строк дії картки встановлено до 30 вересня 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 28 лютого 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Шишелової Н.В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення відповідача ОСОБА_2, яка просила рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши анкету-заяву від 19 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_2 погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов'язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. 7).

З наданих банком розрахунків станом на 31 січня 2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 34 179,34 грн., яка складається з: 1991,99 грн. - заборгованість за кредитом; 29 983,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1603,78 грн. - штраф (процентна складова).

26 липня 2018 року відповідачем до суду першої інстанції була подана заява про застосування строків позовної давності (а.с. 56-57).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідност.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідач ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору б/н від 19 грудня 2011 року отримала кредитну картку НОМЕР_2, зі строком дії до останнього дня 09. 2015 року (а.с. 64).

Довідку аналогічно змісту АТ КБ «ПриватБанк» було надано і до суду апеляційної інстанції, додаток до апеляційної скарги (а.с.90).

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 06 квітня 2014 року, а позов до суду було подано 06 березня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції безпідставно визнав неналежним доказом довідку позивача щодо строку дії картки, адже платіжна картка видається клієнту, а відповідачем жодного доказу на спростування вказаних обставин суду надано не було. Припущення відповідача, що у порівнянні з іншими банками строк дії платіжної картки може становити три роки, є неналежним та допустимим доказом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що банк звернувся до суду поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до вересня 2015 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1991,99 грн. та проценти за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності та дії договору, а саме за період з 06 березня 2015 року по 30 вересня 2015 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80% річних (щомісячна 2,9%), з квітня 2015 року - 43,20% річних (щомісячна - 3,6%).

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.1.1.3.2.3, п.1.1.3.1.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування відповідача і отримання останнім такої інформації матеріали справи не містять.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_2 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 06 березня 2015 року по 30 вересня 2015 року підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору.

Проценти за користування кредитом за період з 06 березня 2015 року по 30 вересня 2015 року складають 346,94 грн., що розраховано: 1991,99 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 209 (днів).

При вирішення позовних вимог про стягнення суми пені та штрафу колегія суддів керується правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року якою визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З Тарифу обслуговування кредитної картки «Універсальна» вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором (а.с.8). Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом. У зв'язку з цим підстав для стягнення штрафу колегія суддів не вбачає, так як застосування останнього потягне подвійну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначено і місто Маріуполь (п.20).

Про неухильне дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована і постійно проживає у м.Маріуполі нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 19 грудня 2011 року є неправомірним, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 2338,93 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1991,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 346,94 грн..

На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме 7% та апеляційної скарги на 7%, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 123,34 грн. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 185,01 грн. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2018 року скасувати, позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ ММУ УМВС України в Донецькій області 19 грудня 2012 року, ПІН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресую: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (КОД , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2011 року станом на 31 січня 2018 року в розмірі 2338 (дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1991,99 грн., заборгованості по процентам в сумі 346,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ ММУ УМВС України в Донецькій області 19 грудня 2012 року, ПІН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресую: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (КОД , МФО № 305299) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 308,35 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева