П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3665 Головуючий у1-й інстанції - Рибак М. А.

Унікальний №761/46127/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

у с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_6 пред'явила в суд позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 1998 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, з березня 2017 року шлюбні відносини між подружжям припинилися, спільне господарство не ведеться, кошти на утримання дитини відповідач не надає, тому син перебуває на повному утриманні позивача ОСОБА_5

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_7 в розмірі 2 000 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з дня пред'явлення даної позовної заяви.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, а також вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.97-102).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказала, що сторона відповідача вдається до перекручування фактів на свою користь. Доводи відповідача про те, що позивач не проживає з дитиною, почала їздити за кордон, спростовуються даними закордонного паспорта позивача. Всі докази на підтвердження своїх заперечень відповідач повинен був надати суду разом із заявою про перегляд заочного рішення. Добровільна участь відповідача у витратах по утриманню дитини не позбавляє позивача права на отримання аліментів, оскільки позивач є особою, яка фактично виховує дитину. Підстав для допиту дитини у якості свідка немає. Тому позивач просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.114-116).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: представника відповідача, адвоката ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; ОСОБА_8, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються встановлені районним судом обставини щодо наявності у сторін неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та обов'язку батьків по утриманню своєї дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд виходив з того, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, узгодити питання про матеріальне забезпечення дитини у добровільному порядку неможливо.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_4 послався на те, що унаслідок неналежного повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи і розгляду справи у його відсутності районним судом не встановлені належним чином обставини: неможливості в добровільному поряду згодити питання про матеріальне забезпечення дитини; не ведення сторонами спільного господарства; небажання відповідача надавати кошти на утримання дитини; перебування дитини на утриманні позивача; потребу у додаткових витратах на лікування дитини; щодо стану здоров'я відповідача; відсутності у відповідача на утриманні інших дітей; суми витрат, які несе позивач на утримання дитини.

Це призвело до неправильного вирішення справи, оскільки дитина фактично виховується батьком, проживає з ним та перебуває на його утриманні, в той час як позивач вихованням дитини не цікавиться. Отже позивач не має права на отримання аліментів від батька дитини.

При перевірці висновків районного суду про наявність підстав для задоволення позову у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що суд провів заочний розгляд справи, водночас ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, оскільки всі направлені йому за місцем його реєстрації: 03057, АДРЕСА_1, поштові відправлення від суду повернулись без вручення, з відміткою уповноваженої особи поштового відділення - &q?, ;за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.28-29, 35, 44).

Указані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України &qu'f;Про охорону дитинства&q?о ;, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У даному випадку обоє батьків проживають разом з дитиною за адресою: 03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє (нині - ОСОБА_10), 11, кв. 62.

Доказів, що мати проживає окремо від дитини, у розпорядженні суду немає.

З пояснень сторін убачається, що і мати і батько приймають участь в утриманні дитини. Кожен з батьків на власний розсуд несе певні витрати для забезпечення певного рівня життя та розвитку свого сина.

Батько дитини (ОСОБА_11.) наполягає на тому, що син перебуває виключно на його утриманні. Відповідач надав апеляційному суду акт обстеження умов проживання дитини від 01 листопада 2018 року, згідно з відомостями якого вихованням та утриманням дитини займається батько, а мати з родиною не проживає, періодично приходить.

Оскільки це обстеження умов проживання дитини проведене більш ніж через чотири місяці після ухвалення оскаржуваного рішення, вже після подання апеляційної скарги, підстав для прийняття апеляційним судом цього доказу та покладення його в основу рішення суд не вбачає.

Мати (ОСОБА_12.), не заперечує того, що батько на власний розсуд приймає деяку участь у витратах на утримання сина, однак позивач наполягає на тому, що саме вона визначає потреби дитини у харчуванні, одязі тощо. А тому саме на ній лежить тягар визначення та проведення першочергових витрат для забезпечення належного рівня життя та розвитку сина. Позивач вказує, що між батьками відсутня згода щодо визначення реальних потреб дитини, розміру витрат для забезпечення належного рівня життя, здоров'я та розвитку сина, а також щодо визначення пріоритетів при проведенні витрат на утримання дитини.

Проаналізувавши пояснення сторін у їх сукупності та взаємному зв'язку, апеляційний суд доходить висновку, що домовленості між батьками про реальну участь кожного з них у витратах на утримання дитини немає. Така ситуація не сприяє найкращому дотриманню інтересів дитини.

Відсутність домовленості є підставою для вирішення спору судом.

При вирішенні спору суд вважає за можливе прийняти позицію ОСОБА_5 про те, що саме вона визначає потреби дитини у харчуванні, одязі тощо, а тому саме на ній лежить тягар визначення та проведення першочергових витрат для забезпечення належного рівня життя та розвитку сина.

З огляду на таке позивач має право на отримання від батька дитини аліментів на утримання сина.

Заявлений позивачем розмір аліментів - 2 000 грн. щомісячно, ураховуючи також можливість утримання від матері, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання свого неповнолітнього сина.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2 у дохід Державного бюджету України 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома