Провадження № 22-ц/801/299/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 рокуСправа № 127/16445/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Якименко М. М., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Вінницького апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2018 року, ухвалене в складі судді Гуменюка К.П. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення 17.10.2018 року,-

в с т а н о в и в :

01 серпня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що в період з 28 квітня 1998 року по 08 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року розірваний. Рішення набрало законної сили 19 жовтня 2013 року. Під час перебування у шлюбі відповідач користувалась спільними коштами на власний розсуд, приховувала їх від позивача та зберігала на особистих банківських рахунках. Позивач, неодноразово уточнюючи та змінюючи, зменшуючи позовні вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь ? частину коштів, що зберігались на депозитних рахунках відповідача ОСОБА_5, а саме: 88 857,34 гривень; 19 980,13 доларів США (що еквівалентно 523 263,02 грн.), 13 593,35 євро (що еквівалентно 415 521,51 грн.), а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати (а. с. 133-139, т. 3). Позивачем зазначено наступні рахунки, на яких зберігались кошти, та про поділ яких він висував вимогу:

-№ НОМЕР_1 (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») - 39 960, 26 доларів США;

- № НОМЕР_2 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - 18 496,56 Євро;

-№ НОМЕР_3 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - 1 252,62 Євро;

-№ НОМЕР_4 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 7 437,52 Євро

-№ НОМЕР_5 У ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: депозитний договір № 176247 , за яким на рахунку перебувало 110 095,68 грн (з яких сума вкладу 30 000 грн та нараховані проценти 80 095,68 грн) та депозитний договір № 179548, за яким на рахунку перебувало 52 705 грн ( 52 000 грн сума вкладу та 705, 20 грн сума процентів .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за інформацією, отриманою з банків, встановлено, що частина грошей, про які заявив позивач, були зняті під час перебування позивача та відповідача в шлюбі, а частина коштів були зняті хоч і через певний час після офіційного розірванню шлюбу, однак під час спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю, що встановлено показами свідка та при розгляді справи про стягнення аліментів на дітей.

12.11.2018 року позивач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, не зважив на те, що він заперечував проти того, що після офіційного розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що суд виніс вірне та обґрунтоване рішення, а позивач наразі заперечує факт продовження сімейних відносин після офіційного розірвання шлюбу, хоча коли йшлося про стягнення аліментів на утримання дітей, він цю обставину сам зазначав у позові.

Позивач ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що при розгляді справи про стягнення аліментів не було предметом дослідження те, чи вони продовжують сімейні стосунки чи ні, а тому це не може братися до уваги при розгляді даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- з 25 квітня 1998 року сторони по справі перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року розірвано, рішення набрало законної сили 19 жовтня 2013 року (а. с. 41, т. 1).

- 12 квітня 2012 року ОСОБА_4 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було відкрито договір строкового банківського вкладу, депозитний рахунок № НОМЕР_2, на який в цей же день внесені 15 000 євро., 06 листопада 2013 року депозитний рахунок поповнено на суму 3 000 євро, 12 травня 2014 року депозит закрито, а грошові кошти в розмірі 18 000 євро знято відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року (а. с. 110-132, т. 1, а.с. 86-108, т.2).

У ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4 було відкрито наступні рахунки:

- № НОМЕР_5, на який 07 лютого 2013 року відповідачем внесені 30 000 грн згідно договору депозиту № 176247 (а. с. 166, т. 1), які були повернуті 04 листопада 2013 року(виписка за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року на а.с. 165 - 175, т.1);

-№ НОМЕР_5, на який 27 лютого 2013 року відповідачем внесені 52 000 грн згідно договору депозиту № 179548 та зняті 27 листопада 2013 року (виписка за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року на а. с. 165-175, т. 1).

-№ НОМЕР_1, на який 22 серпня 2013 року внесені грошові кошти в сумі 39 900,00 доларів США, 22 вересня 2013 року банком зараховано проценти в розмірі 213,32 доларів США, а 17 жовтня 2013 року договір достроково розірвано ОСОБА_4 та отримано 40 103,32 долари США (виписка на а. с. 57-58, т. 2).

- № НОМЕР_4, на якому перебувало 7 437,52 Євро, остання операція була здійснена 07.10.2013 року, станом на 19.10.2013 року коштів на рахунку не було (виписка за період з 02.11.2012 року по 19.10.2012 року на а.с. 121, т.3).

Отже, станом на день пред'явлення позову 01.08.2016 року грошові кошти, зазначені позивачем, на банківських рахунках не перебували.

Спір виник з приводу поділу майна подружжя, а саме грошових коштів, які перебували в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_4

Норми Сімейного Кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статей 69, 70 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Як роз'яснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Моментом припинення шлюбу у разі його розірвання судом є день набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили ( частина 2 статті 114 СК України).

Поділ майна може бути проведений незалежно від перебування в шлюбі. Обсяг майна, яке підлягає поділу, визначається незалежно від дати розірвання шлюбу, а на момент припинення ведення спільного господарства.

Судом першої інстанції було встановлено ту обставину, що сторони по справі, не зважаючи на існування рішення про розірвання шлюбу, до березня 2015 року продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство. При встановленні цієї обставини суд послався на покази свідків ОСОБА_8, а також на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року, ухвалене у цивільній справі № 127/25456/14-ц, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок. Рішення суду набрало законної сили 06 квітня 2015 року після його перегляду в апеляційному порядку. (а. с. 150-156, т.2).

В зазначеному судовому рішенні вказано, що ОСОБА_3, заявляючи зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів та даючи пояснення в судовому засіданні, зазначав, що він проживає разом із ОСОБА_4 та двома доньками в будинку АДРЕСА_1, здійснює витрати на утримання родини, дітей і спільного майна, він та колишня дружина ОСОБА_4 живуть в одному будинку, ведуть спільне господарство, спільно харчуються, купляють необхідні речі та продукти, а діти перебувають на їх спільному утриманні. Також в ході розгляду справи про стягнення аліментів були допитані неповнолітні діти сторін, які підтвердили, що вони всі разом проживають однією сім'єю. Тому суд в рішенні від 17 березня 2015 року, ухвалене у цивільній справі № 127/25456/14-ц встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із спільними доньками проживають в одному будинку, ведуть господарство, спільно харчуються і несуть витрати на сім'ю. Слід зауважити, що ця обставина сторонами при оскарженні рішення про стягнення аліментів не була предметом апеляційного оскарження.

Доводи позивача ОСОБА_3, що факт спільного проживання його та колишньої дружини не був предметом дослідження справи про стягнення аліментів, а тому не може рішення по справі про стягнення аліментів носити преюдиційний характер для вирішення питання про поділ майна подружжя не заслуговують на увагу, так як зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд використав встановлені судовим рішенням від 17 березня 2015 року про стягнення аліментів обставини не як доказ, який не підлягає доведенню в даній справі (в порядку частини 6 статті 82 ЦПК України), а як письмовий доказ спільного проживання сторін по справі однією сім'єю до березня 2015 року, пославшись при цьому не лише на зміст рішення Вінницького міського суду від 17 березня 2015 року, а й на покази свідка, оцінивши їх у сукупності.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив ту обставину, що сторони по справі до березня 2015 року продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, а тому грошові кошти, зняті відповідачем ОСОБА_4 з рахунків, відкритих на її ім'я, хоча і є спільною сумісною власністю, однак поділу не підлягають, так як по справі не здобуто доказів, які б свідчили, що вказані грошові кошти витрачені відповідачем одноособово на власні потреби, а навпаки, встановлено, що сторони продовжували вести спільне господарство і після розірвання шлюбу, витрачали спільно гроші як на ведення спільного господарства, так і на утримання дітей

Суд приходить до висновку, що той факт, що наразі ОСОБА_3 це заперечує, свідчить лише про те, що він використовує твердження про спільне проживання однією сім'єю після офіційного розірвання шлюбу залежно від того яку мету переслідує: ця обставина його влаштовувала, коли йшлося про утримання дітей, наразі ж він її заперечує та стверджує, що ОСОБА_4 приховала спільні грошові кошти. Тому немає підстав вважати невірними висновки суду першої інстанції про момент припинення спільного ведення господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Виходячи з інформації, наданої банківськими установами, кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в розмірі 18 000 євро було знято 12 травня 2014 року (а. с. 110-132, т. 1, а.с. 86-108, т.2); на підставі депозитного договору № 176247 ( рахунок № НОМЕР_5) з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 30 000 грн. були повернуті 04 листопада 2013 року (а.с. 165 - 175, т.1); на підставі договору депозиту № 179548 ( рахунок № НОМЕР_5) з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 52 000 грн зняті 27 листопада 2013 року (а. с. 165-175, т. 1).

Таким чином, суд першої інстанції, визначивши момент припинення спільного ведення господарства березень 2015 року, виходячи з положень Глави 8 Сімейного Кодексу України щодо спільного майна подружжя, визначивши момент зняття коштів з рахунків , відкритих на ім'я ОСОБА_4, дійшов вірного висновку, що грошові кошти на вказаних рахунках були зняті в період спільного ведення господарства, доказів використання їх особисто відповідачем у власних інтересах не здобуто, тому вони поділу не підлягають.

Також, з огляду на інформацію банківських установ, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що грошові кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в розмірі 39 900 доларів США (а. с. 57-58, т. 2) та № НОМЕР_4, на якому перебувало 7 437,52 Євро ( а.с. 121, т.3), були зняті відповідно 17 жовтня 2013 року та 7 жовтня 2013 року, тобто ще під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у офіційному шлюбі, доказів використання їх відповідачем в особистих цілях суду не надано, а тому вони поділу не підлягають.

Щодо вимог позивача про поділ грошових коштів на депозитному рахунку за № НОМЕР_3 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», на якому, як стверджує позивач, перебували кошти в розмірі 1 252,62 Євро, то за інформацією банку за період з 2010 року на ім'я ОСОБА_4 було відкрито 9 депозитних рахунків з зазначенням їх номерів, в цьому переліку відсутній рахунок № НОМЕР_3( а.с. 6, т.3).

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині через його недоведеність є вірним, а доводи на його спростування в апеляційній скарзі відсутні.

Окрім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що спір про поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було вирішено, про що постановлено заочне рішення Вінницького міського суду від 07.07.2015 року по справі № 127/0203/14-ц (а.с. 43-46, т1). Це рішення оскаржувалось в тому числі ОСОБА_3 та було предметом розгляду судів вищих інстанції неодноразово, остаточно Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 липня 2017 року вказане заочне рішення залишено без змін (точка доступу URL http://reyestr.court.gov.ua/Review/67891043 ). При оскарженні заочного рішення ОСОБА_3 жодного разу не наводив як аргумент апеляційної чи касаційних скарг ту обставину, що судом не було встановлено повний обсяг спільно нажитого майна та не розділено грошові кошти, які знаходились на рахунках ОСОБА_4 Суд акцентує увагу на те. що ОСОБА_3 в судовому засіданні Вінницького апеляційного суду, яке відбулося 27 грудня 2018 року, на запитання суду чітко відповів, що йому було завжди відомо про існування рахунків з грошовими коштами, відкритих на ім'я ОСОБА_4 Все це в сукупності також дає підстави стверджувати про законність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and otherth v. Ukraine, № 4909/04, параграф 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не свідчать про незаконність прийнятого рішення по справі.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін (ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис М. М. Якименко

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета

Повний текст постанови складений 28 грудня 2018 року