КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2148/2018 Головуючий у 1 інстанції - Хижний Р.В.
Унікальний номер справи № 365/795/15-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ШаховоїО.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гриня Костянтина Андрійовича на рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США на придбання будинку та 3 643 доларів 07 центів США на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення до 27 грудня 2021 року.

4 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до кредитного договору, якою сторони змінили строки та порядок погашення заборгованості за кредитом. В цей же день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно умов якого він зобов'язався відповідати солідарно з позичальником за невиконання ним кредитних зобов'язань.

Так як відповідачі взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором та додатковою угодою належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, внаслідок чого станом на 13 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 41 533 доларів 66 центів США.

Разом з цим від цієї суми заборгованості підлягає відрахуванню сума кредитної заборгованості ОСОБА_3, що була стягнута на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року у розмірі 20 345 доларів 70 центів США., що набрало законної сили.

Вказував, що сума заборгованості відповідачів, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», складає 21 187 доларів 96 центів США, що за курсом Національного банку України, станом на 13 серпня 2015 року, становить 452 988, 58 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» ГриньК.А. подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

В апеляційній скарзі вказує, що укладанням додаткової угоди припиняються первісні кредитні зобов'язання, оскільки додаткова угода є невід'ємною частиною кредитного договору, якою зменшено заборгованість, встановлено новий графік зобов'язань, що за своїм змістом є розстроченням сплати кредитної заборгованості і не є тотожним припиненню зобов'язання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну с каргу та просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування заборгованості відповідача ОСОБА_3 за тілом кредиту у розмірі 7 920 доларів 45 центів США, оскільки не було надано доказів отримання ним готівкою через касу банку кредитних коштів за додатковою угодою від 4 вересня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США на придбання будинку та 3 643 доларів 07 центів США на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення до 27 грудня 2021 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 20 345 доларів 70 центів США, з яких: 18 902 доларів 35 центів США - заборгованість за тілом кредиту; 1 120 доларів 53 центів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;197 доларів 31 центів США - комісія; 125 доларів 51 центів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання.

4 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, згідно умов якої сторони дійшли згоди щодо внесення змін до кредитного договору, а саме:

- суму заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту по дату підписання додаткової угоди, зменшено на суму 10 787 доларів 14 центів США, проте за прострочення позичальником своїх зобов'язань він буде зобов'язаний сплатити штраф у такому ж розмірі (10 787 доларів 14 центів США);

- пункт 1 діючого кредитного договору викладено у новій редакції, за якою банк зобов'язується надати готівкою через касу грошові кошти на строк до 27 вересня 2024 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 тис. доларів США на придбання будинку та 17 777 доларів 76 центів США на сплату страхових платежів, зі сплатою процентів у розмірі 12, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту;

- графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною додаткової угоди, викладено у новій редакції.

Крім того, за змістом додаткової угоди сторони погодили, що підписання цієї додаткової угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.

4 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за умовами якого він зобов'язався відповідати солідарно з позичальником за невиконання зобов'язань за кредитним договором від 27 грудня 2006 року та за додатковою угодою до нього від 4 вересня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів за додатковою угодою, тобто додаткова угода є безгрошовою.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи, прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, порушивши вимоги матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

За ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачі взяли на себе зобов'язання за договором кредиту та за додатковою угодою до нього. На даний час дані угоди не визнані недійсними та не розірвані, а тому, виходячи із презумпції договору, підлягають до виконання.

Зі змісту кредитного договору та додаткової угоди вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником чи виконано із простроченням не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та положень ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання додаткової угоди відповідач ОСОБА_3 сплачував нові щомісячні платежі. Тобто позичальник погодився на такі умови, що відповідає принципу свободи договору (статті 3, 627 ЦК України).

Відтак, за ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, додаткова угода є дійсною, оскільки ОСОБА_3 недійсність чи її припинення не визнавалися в судовому порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банку» підлягає стягненню 21 187 доларів 96 центів США, що за курсом Національного банку України, станом на 13 серпня 2015 року, становить 452 988, 58 грн.

Разом із тим, представник ПАТ КБ «Приватбанку» в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідачем останній платіж за договором кредиту та за додатковою угодою до нього було сплачено 3 вересня 2014 року.

З даним позовом до суду позивач звернувся 15 вересня 2015 року.

Відповідно до ст.. 559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Як вбачається із договору кредиту позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплачувати нараховані проценти щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів, визначених графіком , що є додатком №1 до кредитного договору та його невід'ємною частиною.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_4 в період з 4 березня 2015 року по 15 вересня 2015 року припинилася, тому заборгованість за вказаний період з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача стягненню не підлягає у зв'язку із припиненням поруки.

Оскільки позовні вимоги позивачем пред'явлені до відповідачів лише щодо стягнення заборгованості за договором кредиту станом на 13 серпня 2015 року, позивач не ставить питання про дострокове стягнення кредиту, то в задоволенні вимог до поручителя повинно бути відмовлено за вказаний період.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також в порядку ст. 141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати, понесені з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,- П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» Гриня Костянтина Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К3JWGK15005340 від 27.12.2006 року у розмірі 21 187, 96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.08.2015 року складає 452 998 грн. 58 коп.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №К3JWGK15005340 від 27.12.2006 року за період з 4 березня 2015 року по 15 вересня 2015 року відмовити у зв'язку із припиненням поруки в зазначений період.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 22 422 грн. 46 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття , однак, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді :