Справа № 431/1965/15-ц
Провадження № 22ц/782/473/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

представника Старобільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області Синельникова М.Ю.,

заявника ОСОБА_2,

учасники справи: заявник - ОСОБА_2, суб'єкт оскарження - Старобільський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу старшого державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бутка В.М.

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року, постановлену Старобільським районним судом у складі: судді Озерова В.О. в приміщенні того ж суду,

у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) посадових осіб Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року.

Скаргу обгрунтовано тим, що у лютому 2016 року ОСОБА_2 до ВДВС Старобільського РУЮ (зараз - Старобільський РВ ДВС Головного територіального управління юстиції Луганської області) подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Старобільським районним судом Луганської області на підставі рішення вказаного суду, яким позовні вимоги заявника було задоволено та стягнуто з КС «Імперіал ЛТД» на його користь борг в сумі 67356,75 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Одночасно ставилося питання про накладення арешту на майно боржника.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Старобільського РУЮ Стародубцевої О.М. від 26.02.2016 року відкрито виконавче провадження, проте до часу звернення ОСОБА_2 до суду присуджені за рішенням суду кошти на його користь не стягнуто.

Заявник у серпні 2016 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження звертався до Старобільського районного суду Луганської області зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб Старобільського РВДВС ГТУЮ у Луганській області. Його скаргу було задоволено, винесене відповідне рішення суду, яке 04 жовтня 2016 року набрало законної сили.

Матеріалами зведеного виконавчого провадження, де КС «Імперіал ЛТД» є боржником, підтверджено, що за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року виконавчою службою рішення суду щодо стягувача ОСОБА_2 не виконується і ніяких виконавчих дій не проводиться, що свідчить про те, що посадові особи Старобільського РВДВС ГТУЮ у Луганській області неналежним чином виконують свої обов'язки, визначені діючим законодавством України.

Старобільський ВДВС Головного територіального управління юстиції Луганської області надав заперечення проти скарги, в якому просить відмовити у розгляді скарги, вважає її необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню (а.с. 10-12).

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) посадових осіб Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року задоволено.

В апеляційній скарзі старший державний виконавець Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бутко В.М. вважає, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи. Заявником не зазначено, які дії та якої саме посадової особи ДВС оскаржуються, невірно назвав учасників виконавчого провадження, зі скарги неможливо визначити дотримання строків звернення зі скаргою до суду, що може мати наслідком залишення скарги без розгляду, і судом допущено порушення норм процесуального законодавства щодо юрисдикції, оскільки виконавче провадження №49035888 є зведеним.

Від заявника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2018 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Дронська І.О., Луганська В.М. Апеляційне провадження по справі відкрито 12 липня 2018 року, ухвалою суду від 23 липня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 07 серпня 2018 року об 11-30 год. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року у зв'язку із перебуванням суддів Дронської І.О., Луганської В.М. у відпустці нові судді у складі колегії Лозко Ю.П., Орлов І.В.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Старобільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області Синельникова М.Ю., який підтримав апеляційну скаргу, заявника ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши ці доводи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що у Старобільському РВДВС ГТУЮ у Луганській області на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №49035888 про стягнення з КС «Імперіал ЛТД» на користь стягувачів грошових сум, до складу якого входить виконавче провадження №50324500 про стягнення з КС «Імперіал ЛТД» боргу на користь ОСОБА_2 у розмірі 67600 грн. 35 коп. Стосовно стягувача ОСОБА_2 виконавче провадження відкрите 26.02.2016 р. (ст. державний виконавець Стародубцева О.М.), та станом на час розгляду скарги присуджені йому за рішенням суду кошти не стягнуто.

Скаргу ОСОБА_2 щодо бездіяльності посадових осіб Старобільського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області вже було задоволено рішенням суду, яке набрало законної сили 04 жовтня 2016 року.

Оскільки за наступний період - з 01 вересня 2016 року до 01 жовтня 2017 року - суб'єктом оскарження не робилося жодного запиту до банків щодо залишку на рахунках боржника грошових коштів, не перевірялася кількість відкритих рахунків та чи накладено на них арешт, тобто нічого не робилося для реального виконання рішення суду, встановивши наведене, суд із посиланням на вимоги ст.ст. 11, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку про обґрунтованість скарги та наявність підстав для визнання дій (бездіяльності) посадових осіб ДВС за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року незаконними (неправомірними).

Проте, дійшовши таких висновків, суд не врахував наступне.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб ДВС передбачалося статтею як Законом України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (втратив чинність 05.10.2016 року), так і Законом України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХІV), які були чинними на час відкриття виконавчого провадження щодо стягувача ОСОБА_2

У частині першій статті 383 ЦПК України в редакції, що була чинною на час звернення зі скаргою, передбачалося, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Законодавець визначив десятиденний строк для звернення до суду із скаргою з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (частина 1 статті 385 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 діючого Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У частині першій статті 447 та частині першій статті 448 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII, з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за іншого судочинства, таку скаргу розглядає суд відповідної юрисдикції.

Разом з тим діючими процесуальними кодексами не врегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон №1404-VIII та Закон №606-ХІV, в редакції на час вчинення виконавчих дій.

За правилами цих законів, як у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, так і на час розгляду справи, передбачалися особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Так, у статті 33 Закону №606-ХІV (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника врегульовано також статтею 30 Закону України №1404-VIII.

Детально дії виконавця на час вчинення виконавчих дій регламентувалися Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (далі - Інструкція), в редакції, чинній на час спірних правовідносин, а саме - п. 16, відповідно до якого за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 30 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Суд такими повноваженнями не наділений.

Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

В апеляційній скарзі старший джержавний виконавець Старобільського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області звертав увагу на ту обставину, що оскаржувані виконавчі дії вчинялися на виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадженя щодо виконання судових рішень різних юрисдикцій.

Суд апеляційної інстанції погоджує вказаний довід, та зазначає, що із дослідженого в суді апеляційної інстанції зведеного виконавчого провадження №49035888 вбачається, що в ньому обєднано 57 виконавчих провадженнь як за виконавчими листами, виданими місцевими судами про стягнення з КС «Імперіал ЛТД» на користь фізичних осіб грошових сум, держави, так і вимога №Ю-95У від 02.08.2017 року Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, оскарження дій (бедзіяльності) щодо якої підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 80-81).

Натомість скарга розглянута лише в порядку цивільного судочинства, і погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

Такий висновок суду закріплює правову невизначеність щодо порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження і зобов'язує учасників виконавчого провадження одні й ті самі рішення, дії чи бездіяльність ДВС, виконавця чи приватного виконавця оскаржувати в судах різних юрисдикцій. При цьому порушується єдність зведеного виконавчого провадження, вилучаються окремо виконавчі документи, оскільки вони розглядаються окремо від зведеного виконавчого провадження, а такі дії можливі лише за наявності підстав для завершення виконавчого провадження і є компетенцією виконавця, у провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження.

Водночас статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п'ятій вказаної статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п'ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові №660/612/16-ц від 14 березня 2018 року зробила висновок про те, що в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частинах першій статті 474 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у порядку адміністративного судочинства, скарга ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бутка В.М. задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року та закрити провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) посадових осіб Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: