ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 637/529/18

провадження № 22-ц/818/1790/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імя (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року в складі судді Стеганцова С.М.,

у с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 43 000 грн. та 704 грн. 80 коп. судового збору.

В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21081, державний номер НОМЕР_1, з автомобільним причепом, державний номер НОМЕР_2, не вибравши безпечного бокового інтервалу, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з його автомобілем ПЕЖО, державний номер НОМЕР_3, та пошкодив його лівий бік предметами, які перевозив у автопричепі. Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року по справі № 637/1047/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 та частиною 4 статті 130 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року постанова Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року була змінена, відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 124-4 КУпАП. Він здійснив ремонт автомобіля, вартість якого склав 43 000 грн., що підтверджується нарядом - замовленням і актом виконаних робіт по ремонту автомобіля від 18 листопада 2017 року. З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідача дану суму на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та понесені судові витрати.

ОСОБА_2 позов не визнав. Його представники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначали, що наданий позивачем наряд-замовлення не містить інформації щодо предмету спору, не підтверджує понесенні збитки позивачем у звязку з ДТП, а отже не може бути належним та допустимим доказом. Суду не надано жодних доказів огляду вказаного пошкодження транспортного засобу, де було б зафіксовано вичерпний перелік пошкоджень, повязаних з ДТП, яка сталася 10 вересня 2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 35 831 грн. 83 коп. та 671 грн. 18 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення; на підставі норм статтей 22, 1166, 1188 ЦК України позивач має право на відшкодування спричиненої відповідачем шкоди його майну; позивач і його представник надали письмові докази заподіяної шкоди, а представники відповідача, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог частини 5 статті 12 ЦПК України, відмовилися від проведення товарознавчої експертизи і не надали доказів на підтвердження своїх заперечень; відповідач, підписавши протокол про адміністративне правопорушення з його письмовими поясненнями, визнав характер пошкоджень автомобіля позивача. Оскільки до суми, яку просить відшкодувати позивач, був включений податок на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 7 168 грн. 17 коп., належних та допустимих доказів про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль Авто» (далі ТОВ «Магістраль Авто») є платником вказаного податку не надано, суд першої інстанції вважав, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

13 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено, що заявлена на відшкодування сума збитків, отримана саме в результаті ДТП за участю відповідача, не надано доказів на підтвердження того, які саме пошкодження автомобіля позивача були спричинені ДТП за участю відповідача та доказів, які б свідчили, що проведений позивачем ремонт пов'язаний саме з пошкодженнями, отриманими під час даної ДТП. Незалежна експертна оцінка відповідними установами за участю позивача та відповідача для визначення матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП не проводилась.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1188 ЦК України, згідно з частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів досліджує обставини щодо наявності вини відповідача.

Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтями 124, 124-4, 130 КУпАП за порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, чим було спричинено пошкодження транспортних засобів, за залишення місця ДТП і вживання після ДТП алкоголю.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року постанова Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року була змінена. ОСОБА_2 був визнаний винним лише у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 124-4 КУпАП (а. с. 8, 10,11).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог частини 5 статті 12 ЦПК України, не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статті 12 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач надав докази на підтвердження розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди, а відповідач, заперечуючи такий розмір, доказів на спростування вказаного не надав, клопотання про проведення відповідної судової експертизи не заявив, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без проведення експертної оцінки відповідними установами за участю позивача та відповідача судова колегія не приймає.

Суд першої інстанції на виконання вимог частини 5 статті 12 ЦПК України розяснював представникам відповідача про право на заявлення клопотання про призначення по даній справі судової товарознавчої експертизи, однак останні від її проведення відмовились.

Правом на заявлення відповідно клопотання на стадії апеляційного перегляду справи ОСОБА_2 також не скористався.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_5