Справа № 758/4255/18
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

10 грудня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря Луценко К.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, Міністерства юстиції України Головне територіальне Управління юстиції в м. Києві, Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головне Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.05.2018 р. провадження у вищевказаній справі було відкрито.

Позивач в призначені на 04.10.2018 р. та 10.12.2018 р. судові засідання повторно не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, 23.10.2018 р. через канцелярію суду позивачем було подано уточнену позовну заяву.

Інші учасники даного судового розгляду в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача ГТУЮ у м. Києві Управління ДВС було подано письмові заперечення щодо позову з посиланням на розгляд справи за відсутності представника.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в судове засідання 04.10.2018 р. позивач, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зі зворотного боку конверта вказано причину повернення: за закінченням встановленого строку зберігання), в судове засідання не з'явилася, у зв'язку з чим, на підставі ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено на 10.12.2018 р. (а.с. 56-57).

В судове засідання 10.12.2018 р. позивач повторно не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зі зворотного боку конверта вказано причину повернення: за закінченням встановленого строку зберігання) (а.с. 147).

Таким чином, позивач є повідомленою про час та місце розгляду справи на 27.09.2018 р. та 15.11.2018 р. у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з?явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, 23.10.2018 р. позивачем через канцелярію суду було подано уточнену позовну заяву, додатком до якої було долучено копії виписки № 11708 із медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що позивач була виписана на амбулаторне лікування 13.08.2018 р., в той час як справу було відкладено із значним проміжком часу для виклику останньої в судове засідання. Заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без відсутності позивача суду надано не було.

Право на судовий захист, закріплене в ст. 55 Конституції України, належить до невідємних конституційних прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачає право на справедливий судовий розгляд, одним з елементів якого є право доступу до суду. Українське законодавство в світлі вищезгаданої ст. 6 забезпечує можливість звернення до суду з метою вирішення спору та захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ефективність судового захисту залежить не лише від досконалої процедури розгляду справ, а й від поведінки заявника, добросовісного здійснення ним своїх процесуальних обовязків.

На практиці недобросовісна поведінка учасників процесу, яка полягає у зловживанні ними процесуальними правами, проявляється в таких діях: обґрунтоване заявлення відводів суддям, неявка в судові засідання, необґрунтоване подання зустрічних позовів, одночасне оскарження судових рішень в апеляційній та касаційній інстанціях; у касаційній інстанції та у звязку з нововиявленими обставинами, подання апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Звернення до суду за захистом є диспозитивним правом особи. Подання позовної заяви передбачає бажання особи отримати судове рішення про підтвердження свого права чи інтересу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ) як джерело права.

Приписами частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом 0 ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача за адресою, що зазначена у позовній заяві. Про причину неявки або про зміну місця проживання позивач суду також не повідомила.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

При цьому, судом враховуються відповідні положення законодавства, згідно яких п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Тобто, не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача. Зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами. Положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв'язку із положенням ст. 223 цього Кодексу, згідно з якою суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, при повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. Отже, законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 121 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв'язку з наведеним, положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Як вбачається з матеріалів справи позивач в своєму позові вказує адресу: АДРЕСА_1, при цьому, рекомендовану вхідну кореспонденцію не отримує, що вказує на затягування справи та зловживання своїми процесуальними правами.

Так, позивач, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, в судові засіданні на призначений день, час та місце розгляду справи, а саме, 04.10.2018 р. та 10.12.2018 р. повторно не з'явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи у її відсутності суду не надала.

Оцінюючи процесуальну поведінку позивача, суд має виходити з того, чи відповідають його дії критеріям добросовісності у реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків, чи є поведінка сторони відповідальною та зваженою. На переконання суду, таким критеріям поведінка позивача не відповідає.

З огляду на те, що позивач повторно не з'явилася в судове засідання та не подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відтак, вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного зверення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч.1 ст. 257, ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, Міністерства юстиції України Головне територіальне Управління юстиції в м. Києві, Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головне Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду;

Копію ухвали надіслати учасникам справи;

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк