АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1934/18Головуючий по 1 інстанції - Троян Т.Є.
Категорія: 5 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Троян Т.Є. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси 17 жовтня 2018 року, повний текст якого був виготовлений 17.10.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, - :

в с т а н о в и в :

03.08.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, посилаючись на те, що він є власником 57/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, згідно договору дарування частини житлового будинку від 17.03.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за № 242, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Березій І.І.

Співвласником іншої частини є відповідач ОСОБА_4, якій належить 43/100 частин вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції.

Оскільки між сторонами існує фактичний порядок користування будинком, то ОСОБА_3, просив виділити йому у власність у натурі 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на відокремлену частину житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру його частки у співвласності, а саме : у житловому будинку «А-1» коридор 1-1, плошею 8,3 кв. м., кімнату 1-6, площею 28,5 кв. м, коридор 1-7, площею 18,4 кв. м, прибудови «а», «а-1»; мансарда «МС»; сарай, літня кухня «Б», сарай «б-2», погріб «В», навіс «К», «Л»; ворота з хвірткою № 4, огорожа № 6,71011; замощення «I».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом були порушені норми матеріального та процесуального права, не було досліджено повно, всебічно та неупереджено всі обставини справи, а тому вважає, що дане рішення підлягає скасуванню. ОСОБА_3, вказує, що у даному випадку технічний виділ частки позивача та відповідача є можливим без відступу від ідеальних часток, про що свідчить здійснений розрахунок часток БТІ від 14.02.2018 року по житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, з якими сторони по справі повністю погоджуються. Також ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву відповідача по справі ОСОБА_4 про визнання позовних вимог, чим порушив норми процесуального права, щодо права відповідача на визнання позову.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2018 року по справі № 712/9061/18 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, виділити у натурі ОСОБА_3 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, визнавши за ним право приватної власності на відокремлену частину житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру його частки у співвласності, а саме : у житловому будинку «А-1» коридор 1-1, площею 8,3 кв. м., кімнату 1-6, площею 28,5 кв. м, коридор 1-7, площею 18,4 кв. м, прибудови «а», «а-1»; мансарда «МС»; сарай, літня кухня «Б», сарай «б-2», погріб «В», навіс «К», «Л»; ворота з хвірткою № 4, огорожа № 6,71011; замощення «I».

Відзив на адресу апеляційного суду Черкаської області на апеляційну скаргу не надходив.

17 грудня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона просить розглянути с праву без її участі як відповідача, та зазначає, що ОСОБА_4 визнає позовні вимоги та доводи апеляційної скарги та підтримує повністю.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення даних обставин потрібні спеціальні знання та проведення судової будівельно-технічної експертизи, але представник позивача не скористався правом заявити клопотання про призначення експертизи для встановлення обставин можливості виділу у натурі частки позивача, пославшись за розрахунок часток, виготовлений КП »ЧООБТІ» на замовлення відповідача у лютому 2018 року та технічний паспорт на домоволодіння, з якого вбачаються частки та кімнати згідно до порядку, який фактично склався між сторонами. Тому суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається, оскільки висновок ЧООБТІ та технічний паспорт, на які посилається позивач, не підтверджують заявлені вимоги позивачем, що виділ у натурі частки позивача є можливим та виділення такої частки можливо без відступу від ідеальних часток сторін. Суд першої інстанції зазначив, що неможливо встановити, чи проводилась сторонами додаткове будівництво споруд за вказаною адресою в період з лютого 2018 року. Також суд послався, що за зверненням до суду за захистом підлягає захисту порушене, невизнане або оспорювань право, а із поданої відповідачем заяви вбачається, що відповідачем визнається позов, тоді як позивач вказує у позові, що відповідач не визнає право позивача та існує спір між ними. Тому суд дійшов висновку, що дані обставини свідчать про те, що сторони мають можливість добровільно вирішити дане питання шляхом укладення цивільно - правових угод і спору не існує між сторонами, тому позов не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи згідно даних договору дарування частини житлового будинку від 17 березня 2018 року ОСОБА_3 належить 57/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Співвласником іншої частини даного житлового будинку є ОСОБА_4, якій належить 43/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно до свідоцтва про право власності серія САЕ № 554936 від 23.07.2013 року, виданого Реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції (а. с.12).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у відповідності до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом даної норми виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є правом, що самостійно реалізовується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватись на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. І лише у разі виникнення між співвласниками спору, справа про виділ вирішується судом.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та наявні докази, які були надані суду, послався у рішенні, що позивачем не надано доказів про можливість виділу у натурі частки позивача 57/ 100 частин, та чи відповідають приміщення, які позивач просить виділити йому при виділі його частки із домоволодіння, тому дійшов висновку, що для встановлення даних обставин потрібні спеціальні знання та проведення судової будівельно-технічної експертизи, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Ні в суді першої інстанції , ні в апеляційній скарзі позивач не просив та не заявляв клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи, як і не був присутнім під час розгляду справи судом апеляційної інстанції та не заявляв клопотання про проведення експертизи, що позбавляє суд апеляційної інстанції на підставі наявних доказів задовольнити вимоги апеляційної скарги та позовні вимоги позивача, оскільки за наявних обставин справи, та приймаючи до уваги відсутність спору між сторонами позовні вимоги за вказаних обставин не підлягають задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Таким чином, висновок експертизи, який би дав відповіді щодо технічної можливості виділу частки або виділу частки позивача у натурі відповідно до часток співвласників, відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Однак, із наявних матеріалів справи не вбачається, що позивач ОСОБА_3 у досудовому порядку звертався до відповідача ОСОБА_4 з вимогою укладення договору про виділ в натурі частки житлового будинку та йому було відмовлено відповідачем, оскільки нею подані суду заяви про визнання позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У порушення вимог ст. 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем ОСОБА_3 суду не було надано належних, допустимих, переконливих доказів, підтверджуючих обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав задоволення позову.

Доводи скаржника у апеляційній скарзі щодо висновку ЧООБТІ, який позивач вважає таким, що дає підстави для задоволення позовних вимог, не може бути взятий до уваги судом, оскільки не є належним доказом у підтвердження позовних вимог, та даний висновок ЧООБТІ, на який посилається ОСОБА_3 та технічний паспорт не підтверджують заявлені позовні вимоги про те, що виділ частки позивача є технічно можливим та виділення частки можливо без відступу від ідеальних часток.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, є безпідставними, оскільки суд вказав, що для вирішення позовних вимог щодо виділу частки у домоволодіння необхідні спеціальні знання та висновок експертизи, який відсутній.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову не впливає на правильність ухваленого судом рішення у справі, оскільки суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, та послався, що за таких обставин визнання позовних вимог позивачем відсутній спір між сторонами, та не підлягає захисту право позивача, яке не оспорюється відповідачем. Тому дані доводи скаржника не дають підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги та позовних вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені скаржником, не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду першої інстанції , тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Судові витрати, понесені стороною за розгляд апеляційної скарги слід залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу, оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється та не скасовуються судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови .

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.