Провадження №2/428/2030/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі її донька ОСОБА_2 та її онуки ОСОБА_3, ОСОБА_4. Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають з червня 2014 року і відсутня без поважних причин. Вони виїхали до іншого місця проживання, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, чим порушують її права і змушують нести додаткові витрати. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створюють перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою, а саме при оформленні субсидії. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратили право користування вказаною квартирою. Позивач просить визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій заперечувала щодо позовних вимог.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кутовою К.О., № в реєстрі 1419, та копією витягу про державну реєстрацію від 20.07.2012 року №34900383.

Відповідно до копії довідки від 08.11.2018 року №1384, виданої ОСББ «Луч», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з актом від 16.07.2018 року, затвердженого керуючим ОСББ «Луч» ОСОБА_7, при опитуванні сусідів встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають з червня 2014 року.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у вищевказаній квартирі з червня 2014 року, оскільки виїхали на постійне проживання до Російської Федерації та отримали громадянство Російської Федерації і місце реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються копією заяви ОСОБА_2 від 20.12.2018 року.

Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_2 ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до копії відомостей з виписки з домової книги, картки у власника житлового приміщення про місце проживання від 28.09.2018 року №191/46555 ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів ОСОБА_9 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на її матір.

Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося один рік та один місяць відповідно, не мали права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набувають право користування житлом за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають.

В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері ОСОБА_2 Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права їх матері.

При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 17.12.2018 року №6849 про заперечення проти позовних вимог щодо позбавлення неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування житлом, у зв'язку з тим що він є необґрунтованим.

Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Оскільки відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік, то вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1, створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів і не має можливості оформити субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1; серія та номер паспорта НОМЕР_3.

Третя особа: Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32.

Представник третьої особи: Шарнікова Ірина Іванівна, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32; серія і номер паспорта НОМЕР_4.

Суддя Ж. І. Кордюкова