ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 632/464/18

провадження № 22ц/818/1249/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ТОВ «Альфакоммерсгруп»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфакоммерсгруп» про стягнення безпідставно набутих коштів,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року, ухвалене суддею Росоха А.В., в залі суду в місті Первомайський Харківської області,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Альфакоммерсгруп» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 січня 2018 року між ним та ТОВ «Альфакоммерсгруп» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0034. Згідно п. 1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір 3 лютого 2018 року, за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладання основного договору транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на пятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобовязується повідомити позивача у письмовому вигляд, із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

Позивач вказує, що на виконання умов п. 2.1. попереднього договору ним здійснено оплату відповідачу в сумі 40000 грн. Станом на 03.02.2018 року основний договір укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу від відповідача не надходило, пропозицій про укладання основного договору не надходило, що з огляду на норми ч. 3 ст. 635 ЦК України, свідчить про припинення зобовязань, встановлених попереднім договором. Тому позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 40000 грн., сплачені їм на користь відповідача в якості авансу за попереднім договором, як безпідставно набуті.

Заочним рішенням Первомайського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Альфакоммерсгруп» про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та просить заочне рішення від 17 вересня 2018 скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом помилково зроблений висновок стосовно того, що строк укладання основного договору не сплив у звязку з тим, що він визначений кінцевою датою 31 грудня 2019 року, п. 1.5 попереднього договору. Зазначає, що Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0034 від 29.01.2018 року та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору призвели до того, що у зазначений у попередньому договору строк договір укладений не був.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 29 січня 2018 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0034.

Згідно п. 1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір 03 лютого 2018 року за умови повного виконання позивачем п. 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладання основного договору транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на пятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобовязується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року (а.с. 4,5,6).

На виконання п. 2.1 попереднього договору позивачем здійснено оплату відповідачу авансу в сумі 40 000 грн. (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що позов було пред'явлено ОСОБА_1 на підставі ст. 1212 ЦК України. Позивач не лише зазначив норму права, а й обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, вважав спірні грошові кошти безпідставно набутими відповідачем.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК Українио б'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14,стаття 1212ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було передано відповідача на підставі договору від 29 січня 2018 року № 0034 грошові кошти у сумі 40000 грн. в якості авансу.

Дія попереднього договору не припинена, цей попередній договір недійсним не визнаний. Отже, ст. 1212 ЦК України не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

Свобода договору, закріплена в ст. ст.6, 627 ЦК, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Позивач вважає, помилковим висновок суду про те, що строк укладання основного договору не сплив. Між тим, такі доводи спростовуються змістом п. 1.5 попереднього договору, яким передбачено, що якщо станом на дату укладання основного договору транспортний засіб не буде придбаний Продавцем з метою відчуження його Покупцеві, то основний договір буде укладено на пятий день після придбання транспортного засобу Продавцем, про що останній зобовязується повідомити Покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Заочне рішення Первомайського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_2