_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/664/16-ц
Провадження № 2/520/2310/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ,

У січні місяці 2016 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений 19 липня 2013 року ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, стверджуючи, що ОСОБА_7 уклав заповіт у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати. ОСОБА_4 діє як законний представник в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав і стверджував, що ОСОБА_7 протягом довгого часу зловживав алкогольними напоями, перед смертю ОСОБА_7 проходив лікування, отримував лікарські засоби, які в сукупності вплинули на його свідомість таким чином, що ОСОБА_7 позбавив права на спадщину свого неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 01.02.2016 року відкрито провадження по даній справі. Відповідач оскаржив ухвалу про відкриття провадження по справі з підстав порушення підсудності. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.04.2016 року ухвала райсуду залишена без змін і після повернення справи до райсуду по справі було продовжене підготовче засідання. За клопотанням представника позивача суд витребував медичні документи щодо стану здоровя спадкодавця, копію спадкової справи до майна ОСОБА_7, вислухав свідків і 06.10.2016 року призначив за клопотанням сторони позивача комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинив до отримання висновку експертів. Висновок експертів до суду надійшов 08.06.2017 року. Після відновлення провадження по справі суд продовжив її розгляд.

Представник відповідача позов не визнав і стверджував, що на момент укладання заповіту ОСОБА_7 не страждав на психічний розлад здоровя, розумів значення своїх дій і міг ними керувати, що дієздатність ОСОБА_7 була перевірена. Представник відповідача і відповідач в минулому судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_5, як неповнолітній має право на обовязкову частку в спадщині, що відкрилась після смерті батька, незалежно від наявності заповіту, і ОСОБА_6 пропонує представникам ОСОБА_5 спільно оформити спадкові права, або домовитися щодо відступлення своєї частки у спадщині. ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив, що він згоден сам сплатити ОСОБА_5 вартість його обовязкової частки у спадковому майні, згоден отримати від представників ОСОБА_5 вартість своєї частки у спадщині. Сторони не дійшли миру щодо предмету спору.

Судом встановлено:

ОСОБА_4 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1996 року по 24.01.2011 року, від цього шлюбу 26 травня 1999 року у них народився син ОСОБА_5. Під час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_7 придбали за договором купівлі-продажу від 29.05.2002 року квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу в 2012 році ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

ОСОБА_7 25.06.2013 року уклав шлюб з ОСОБА_8 актовий запис №850, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції і переїхав проживати до Ізмаїлу. 10 липня 2013 року ОСОБА_7 уклав заповіт на користь свого товариша ОСОБА_6 Заповіт оформлено у відповідності до вимог закону і посвідчено приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за №2875. ОСОБА_7 помер 01.09.2013 року актовий запис про смерть №1201, вчинений 03.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Заяви про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5,199 року народження і ОСОБА_6

Сторона позивача, посилаючись на положення ч.1ст.255 ЦКУ вимагає визнати заповіт недійсним. На обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на такі докази: медичні документи щодо стану здоровя ОСОБА_7 за червень-липень 2013 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_7, копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_7, пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14, колективну заяву сусідів ОСОБА_7

Представник відповідача, не визнаючи позов, пояснив, що шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 було розірвано заочним рішенням Київського райсуду м.Одеси і про наявність такого рішення ОСОБА_7 довідався в 2012 році під час оформлення документів - дозволу на виїзд неповнолітнього сина на проживання до держави Ізраїль (т.1а.с.197), що рішенням суду встановлено факт не проживання колишнього подружжя з 2009 року, що з 2012 року ОСОБА_7 утворив сімю з ОСОБА_8 (шлюб зареєстрували в 2013 році),що до Ізмаїлу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виїхали тому як батьки ОСОБА_4 ОСОБА_1 постійно чинили перешкоди ОСОБА_7 в проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_1 проживають по сусідству). ОСОБА_6 також пояснив, що вони з ОСОБА_7 підтримували дружні стосунки на протязі довго часу, що останній рік свого життя ОСОБА_7 хворів і всі витрати по лікуванню ОСОБА_7 поніс він ОСОБА_6, як і витрати на поховання ОСОБА_7 Відповідач стверджував, що рішення укласти заповіт на його - ОСОБА_6- користь ОСОБА_7 прийняв самостійно і з своєї ініціативи.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України позивачу належить довести неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За клопотанням позивачевої сторони суд по даній справі призначив посмертну судову психолого-психіатричну експертизу з питань : чи здатний був ОСОБА_7 за станом свого здоровя усвідомлювати свої дії та їх значення при укладанні та підписанні заповіту 19 липня 2013 року; чи страждав ОСОБА_7 якими-небудь психічними захворюваннями, іншими розладами психіки, які перешкоджали б йому усвідомлювати свої дії та їх значення при складанні та підписанні заповіту 19.07.2013 року; чи міг ОСОБА_7 в обставинах навколишньої психологічної обстановки, з урахуванням власного психологічного стану, усвідомлювати свої дії та їх значення при підписанні заповіту 19.07.2013 року?

У висновку за №127 від 24.03.2017 року судово-психіатричні експерти зазначили «в звязку з відсутністю в матеріалах цивільної справи, а також в медичній документації, обєктивних та повноцінних біографічних та характеризуючи відомостей про ОСОБА_7 як в цілому, так і на період часу, що цікавить суд, а також з недостатністю інформації щодо оцінки когнітивних та критичних функцій випробуваного, надати науково-обгрунтовані та однозначні відповіді на питання, які поставлені перед експертами, неможливо.» (т.а.с.228-234).

До пояснень свідків зі сторони позивача про неадекватну поведінку ОСОБА_7 суд ставиться критично, тому як останні місяці життя ніхто зі свідків не бачив ОСОБА_7 і не спілкувався з ним ОСОБА_7 проживав і помер в Ізмаїлі. Досліджена судом медична документація щодо стану здоровя ОСОБА_7 не містить будь-яких записів щодо психопатології, порушення свідомості, психопатологічних переживань хворого.

З урахуванням вищевикладеного позов ОСОБА_4, яка діє в інтересах сина ОСОБА_5 є недоведеним.

Керуючись ст.ст.259,261-263,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 28.12.2018 року.

Суддя Калашнікова О. І.