Справа № 456/2784/18
Провадження № 2/456/1279/2018
РІШЕННЯ

іменем України

26 грудня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та з урахуванням уточнених позовних вимог просять, стягнути з відповідача в їх користь моральну шкоду у сумі 500 000 гривень кожному, а також стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.01.2018 року близько 19 год. ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного спяніння та керуючи автомобілем «CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ, на автодорозі в смт. Дашава Стрийського району Львівської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, який помер від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень. За фактом даної ДТП було розпочато кримінальне провадження №0000014, яке знаходиться в провадженні слідчого ВР ЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області. На час ДТП цивільно правова відповідальність володільця автомобіля «CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ застрахована не була.

Зазначають, що вони як дружина та діти загиблого ОСОБА_5 мають право на відшкодування моральної шкоди, яка згідно ч.2 ст.1167 ЦК України відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Завдана їм моральна шкода, полягає у зазнані сильних душевних страждань у звязку з несподіваною втратою коханого чоловіка та батька, що призвело до порушення їх нормальних життєвих звязків, пригніченого стану, порушення сну та постійного психологічного дискомфорту. Вважають, що дані душевні переживання по тривалості є по життєвими і ніщо не замінить їм батька та чоловіка. З огляду на зазначене, просять стягнути із ОСОБА_4 у їх користь завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень кожному.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задоволити їх у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_4 відшкодував їй 9 600 грн на похорони чоловіка та на організацію поминок.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Зазначив, що так як він являється інвалідом 1 групи з дитинства батько йому у всьому допомагав. На даний час після смерті батька ОСОБА_5 він залишився без підтримки та не може себе самостійно забезпечити.

Позивач ОСОБА_3 у судове засіданні не зявилась, надіслала заяву від 14.09.2018 р. у якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності та задоволити повність позовні вимоги.

Представник позивачів ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, послався на обставини викладені в позовній заяві та додатках, просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що його вина у вчиненому ДТП на даний час не доведена та не буде доведена. Зокрема вказав, що 08.01.2018 року він рухався на автомобілі«CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ, в смт. Дашава зі швидкість 40 км/ год. так як був вечір та падав сильний сніг. Потерпілий ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного спяніння раптово вийшов з подвіря прямо на проїжджу частину дороги, внаслідок чого і сталась дана ДТП. Він особисто доставив потерпілого у лікарню. Окрім цього, він компенсував дружині покійного кошти на поховання у сумі 15 000 грн. Зазначив, що він не перебував у стані алкогольного спяніння, що стверджується висновком про його освідування проведеним у ОСОБА_7Також вказав що, даний автомобіль належить його товаришу ОСОБА_8. Однак він мав намір придбати цей автомобіль та сплатив за нього частину коштів. Керував транспортним засобом на підставі водійських прав та посвідчення про реєстрацію транспортного засобу.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов заперечила з підстав викладених в письмовому відзиві на позов. Зазначила, що позивачами не надано жодного документу, який би стверджував, що у кримінальному провадженні вони визнанні потерпілими та не надано довідки про склад сімї, який би вказував про те, що позивачі є членами сімї покійного ОСОБА_5. Окрім цього вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є значно завищений та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Також у судовому засіданні 26.12.2018 року зазначила, що вину відповідача ОСОБА_4 у вчиненому ДТП не доведено, наголосила й на тому, що згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 08.01.2018 року, який був проведений у ОСОБА_7 ЦРЛ, відповідач на момент вчинення ДПТ не перебував у стані алкогольного спяніння.

Суд, заслухавши пояснення учасників, що брали участь в розгляді справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ч.1 ст. 5 ЦПК України, вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.01.2018 року, близько 19:00 год. по вул. Шевченка в смт. Дашава Стрийського району Львівської області автомобіль марки «CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ під керуванням водія ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який внаслідок отриманих травм помер у медичному закладі, а транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень.

Факт смерті ОСОБА_5 08.01.2018 р. підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 489173 від 28.02.2015 року, копія якого знаходиться у матеріалах справи. /а.с. 15/

За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 01.09.2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014. На теперішній час слідство по даному кримінальному провадженню не завершено.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7 від 09.01.2018 року причиною смерті ОСОБА_5 стала тупа поєднана травма, тіла яка супроводжувалась крововиливами під мякі оболонки обох півкуль мозочка з переходом на базальні відділи головного мозку та переломом грудного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку, що в свою чергу призвело до розвитку травматично геморагічного шоку. На тілі трупа ОСОБА_5, згідно даного висновку експертизи, було виявлено ряд тілесних пошкоджень, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, цілком можливо від виступаючих частин транспортного засобу, не виключено, під час ДТП, що мала місце 08.01.2018 року і відносно живих осіб мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя у момент заподіяння і в даному випадку перебувають у прямому причинному звязку із настанням смерті. /а.с.6-8/

Таким чином у судовому засіданні з достовірністю встановлено той факт, що вчинена відповідачем ОСОБА_4 дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв'язку з її наслідками у вигляді завданих тяжких тілесних ушкоджень і настанням смерті ОСОБА_5, що стверджується висновком судово-медичної експертизи № 7 від 09.01.2018 року.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, показав, що він є власником транспортного засобу «CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ. ОСОБА_4 користувався даним автомобілем та мав намір його придбати. Частково сплатив за нього кошти у сумі 3000 доларів США, тому 04.02.2017 року він передав автомобіль ОСОБА_4 оформивши генеральне доручення. Про ДТП йому стало відомо через декілька днів зі слів односельців.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона являється далеким родичем позивачів та їй відомо, що відповідач надав позивачці ОСОБА_1 кошти на похорон чоловіка, однак у якій сумі не знає.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою позивача ОСОБА_1. Ствердила, що в сімї позивача були нормальні відносини, померлий ОСОБА_5 піклувався про своїх дітей та дружину, проживав разом з ними у будинку та якщо вживав алкогольні напої, то в міру. Також зазначила, що з позивачкою ОСОБА_1 проживає її син який є інвалідом 1 групи та дочка з малолітньою дитиною.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що він 08.01.2018 року їхав разом з ОСОБА_4 в автомобілі«CreatWallSafe»в якості пасажира. Зазначив, що ОСОБА_4 рухався з незначною швидкістю, оскільки були дуже складні погодні умови -темно та падав сніг. Потерпілий ОСОБА_5 раптово вийшов на середину дороги, невідомо звідки. Також вказав, що він з ОСОБА_4 в той день алкогольні напої не вживали.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що сімя ОСОБА_5 доводиться йому родичами, а відповідач ОСОБА_4 товаришем. Показав, що зі слів односельців йому стало відомо, що ОСОБА_5 кинувся під автомобіль, яким керував ОСОБА_4.

Так, ч.1 ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 2 і 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при

вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

На підставі вищенаведеного, взявши до уваги покази свідка ОСОБА_8, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_4 08.01.2018 року керував транспортним засобом «CreatWallSafe», який належить ОСОБА_8, на відповідній правовій підставі.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як вбачається з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Таким чином, судом встановлено, що законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 на час здійснення ДТП - 08 січня 2018 року, в результаті якого загинув ОСОБА_5, керував транспортним засобом «CreatWallSafe» р.н. ВС 5711СТ, за участю якого сталася вказана пригода, мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім цього судом не встановлено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, а тому наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процессу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності, відсутність вироку у кримінальній справі чи постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для звільнення цієї особи від цивільної відповідальності, оскільки кримінальна та цивільно-правова відповідальність є різними за умовами, наслідками та не є взаємопов'язаними.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_9 про безпідставність стягнення з нього моральної шкоди у звязку з відсутністю в його діях вини, та недоведеністю цією вини у відповідному порядку, оскільки такі прямо суперечать вимогам норми, передбаченої п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України.

Також суд не може прийняти до уваги твердження відповідача та представника відповідача про те, що ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного спяніння, згідно висновку ОСОБА_7 ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8 від 08.01.2018 року складеного о 19 год 40 хв., оскільки такий було складено на підставі огляду зовнішніх ознак ОСОБА_4. Більш того, судом було встановлено, що даний висновок спростовується наявною у матеріалах справи копією висновку експерта № 256/2018 т судово токсокологічної експертизи від 01.09.2017 року, згідно якого у крові ОСОБА_4Я виявлено етиловий спирт у кількості 1,06%(проміле). /а.с.9-10/

Суд критично оцінює та вважає такими, що не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача з приводу того, що позивачі не визнанні потерпілими у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до постанови про залучення та визнання потерпілого від 06.02.2018 року, яка наявна у матеріалах кримінального провадження, позивач ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 09.01.2018 року. Окрім цього дана справа розглядається у порядку цивільного судочинства і нормами цивільно процесуального законодавства такої вимоги не передбачено.

Твердження представника відповідача про те, що позивачами не надано довідки про склад сімї, яка б вказувала, що позивачі є членами сімї ОСОБА_5 спростовується наявними у матеріалах справи копіями відповідних документів: свідоцтвом про укладення шлюбу серії II-СГ№293105, копіями свідоцтв про народження серії III СГ №344881 та серії V-СГ №251201, а також копією свідоцтва про шлюб серії 1СГ № 108290. /а.с.19,23, 27-28/

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачі в ході розгляду справи довели, що внаслідок ДТП, яка призвела до смерті їх батька та чоловіка ОСОБА_5, їм була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, душевному болю та моральних стражданнях, психолочіному дискомфорті, які по часу є тривалими і у зв'язку із цим, у потребі докласти значних зусиль для нормалізації її подальшого життя.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги п.6.4 меточних рекомендацій листа Мінюсту від 13.05.2004 р. № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди» у яких зазначено, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнали потерпілі, втративши близьку людину, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода.

В п. 9 постанови Пленум Верховного суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення закріплені у п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, згідно з якою якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст. 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Судом достовірно встановлено, що виникненню шкоди частково сприяла поведінка самого потерпілого ОСОБА_5, який перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знехтував безпекою дорожнього руху та в темну пору року при складних погодніх умовах вийшов на проїжджу частину дороги у невстановленому для переходу пішоходів місці. Даний факт також стверджується наявним у матеріалах кримінального провадження № 0000014 від 09.01.2018 року протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди та схемою до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди, згідно якої осип уламків автомобіля знаходиться на відстані 1,3 метри від тротуару, а також наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_12, який був безпосереднім очевидцем даної ДТП.

Стан алкогольного спяніння потерпілого ОСОБА_5 підтверджується висновком експерта №156/2018 т від 15.01.2018 року судово токсикологічної експертизи, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження та був оглянутий у судовому засіданні. Згідно даного висновку у крові трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт у кількості 1,35% (проміле).

Також при визначені розміру моральної шкоди судом береться до уваги той факт, що сімя позивачів знаходиться у скрутному матеріальному становищі у звязку з втратою батька та чоловіка, який допомагав їм у всьому, оскільки позивач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку та інвалідом 2 групи, позивач ОСОБА_2 являється інвалідом 1 групи з дитинства, а позивач ОСОБА_3 розлучена та проживає у батьківському будинку з малолітньою дитиною.

Окрім цього, суд також враховує особу відповідача ОСОБА_4, який є інвалідом 3 групи, хворіє на цукровий діабет 1 типу та має на утриманні неповнолітнього сина і малолітню дочку, а відповідно не має можливості відшкодувати моральну шкоду у тому розмірі про який просять позивачі. Також суд враховує той факт, що відповідач відшкодував витрати на поховання ОСОБА_14, що не заперечувалось позивачами у судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, а також той факт, що відповідач ОСОБА_4 самостійно доставив потерпілого у лікарню, суд прийшов до висновку про наявність в діях потерпілого ОСОБА_5 грубої необережності, яка сприяла виникненню ДТП, та, з врахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України, визначає розмір моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. кожному з позивачів і вважає таке відшкодування достатнім, що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

У відповідності до ст.137 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заключної суми судових витрат, що підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями до прибутково касового ордеру від 06.02.2018 року на суму 3000 грн та від 22.11.2018 року на суму 2000 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивачів, на користь яких ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а тому з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави 900 грн. судового збору

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити часково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі по 30 000 (тридцять тисяч) гривень кожному.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5 000 (пять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 900 (девятсот) гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. код. НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, інд. код. НОМЕР_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, інд. код. НОМЕР_3, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає с .Йосиповичі, вул. І.Франка, 10 Стрийського району Львівської області.

Головуючий суддя ОСОБА_15