Провадження № 2/161/4159/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинського обласного дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи та індексації середньої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи та індексації середньої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 08.06.2016 був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідач у день звільнення не здійснив виплату належних йому платежів згідно зі ст. 116 КЗпП України. Тому, 25.01.2017 рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 161/15551/16-ц стягнуто на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 57 230, 35 грн., яке було виконано 11.12.2017 відділом ДВС м. Луцьк.

Крім того, вказав, що 04.04.2018 рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 161/19319/17 на його користь стягнуто з відповідача 58 636, 37 грн., в тому числі 52 960, 77 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Однак, відповідач з дня звільнення і по цей час не хоче добровільно сплачувати належні йому суми по зарплаті, свідомо затримує проведення остаточного розрахунку при звільненні, а рішення про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні не виконано.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 56 871, 29 грн., в тому числі 51 767, 66 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 5 103, 63 грн. індексація середньої зарплати з 08.06.2016 по 15.10.2018.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2018 у цивільній справі відкрито провадження (суддя Ковтуненко В.В.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2018 задоволено заяву судді Ковтуненка В.В. про самовідвід.

31.10.2018 цивільну справу прийнято до провадження суддею Плахтій І.Б. і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав з урахуванням заяви про уточнення позову від 14.11.2018. Просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що кошти, належні йому при звільненні, були виплачені повністю 11.12.2017 на виконання першого рішення суду від 25.01.2017. Станом на день розгляду справи судом ДВС уже виконано і другого рішення суду від 04.04.2018.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 08.06.2016 року ОСОБА_2 звільнено з Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

25.01.2017 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15551/16-ц частково задоволено позов ОСОБА_2, стягнуто з відповідача в його користь 57 230, 35 грн., в тому числі 20 218, 97 грн. - нараховану, але не виплачену заробітну плату, 35 775, 00 грн. - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.06.2016 по 23.01.2017 та 1 236, 38 грн. - компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати зарплати.

Зазначені грошові кошти фактично стягнуто з Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» на користь ОСОБА_2 11.12.2017 під час примусового виконання рішення суду. Вказаний факт підтверджено позивачем в судовому засіданні.

04.04.2018 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/19319/17 задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача в його користь 58 636, 37 грн., в тому числі 52 960, 77 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, 5 205, 96 грн. - компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати зарплати та 469, 64 грн. - індексації заробітної плати. При чому, вказану суму стягнуто за період з 24.01.2017 по 11.12.2017. Тобто, по день фактичного розрахунку щодо сум належних позивачу при звільненні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, підставою для відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України є заборгованість по платежам, які належали працівникові при звільненні.

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 у справі № 161/19319/17, відповідачем відбулося порушення термінів виплати заборгованості по заробітній платі у період з 24.01.2017 по 11.12.2017 (відповідно до виписки банківського рахунку від 11.01.2018 - день фактичного виконання рішення суду від 25.01.2017 у справі № 161/15551/16-ц).

Отже, 11.12.2017 було фактично проведено остаточний розрахунок з ОСОБА_2 в примусовому порядку державним виконавцем, а тому з цього часу заборгованість перед позивачем по виплаті усіх сум по заробітній платі було погашено.

Водночас, ОСОБА_2 у позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, посилаючись при цьому на статті 116, 117 КЗпП України.

Однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 на підставі ст.117 КЗпП України позивачу уже присуджено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 52 960, 77 грн. по дату фактичного розрахунку, тобто до відповідача уже застосовано відповідальність, що передбачена вказаною нормою закону, а тому статті 116, 117 КЗпП України більше не можуть застосовуватися у цій справі вдруге.

Таким чином, фактично позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати середнього заробітку, стягнутого рішенням суду від 04.04.2018, що діючими нормами трудового законодавства не передбачено.

Невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку державним виконавцем не може бути підставою для повторного стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Тому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку та його індексації при звільненні відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підпунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову йому відмовлено, суд вважає, що судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинського обласного дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи та індексації середньої заробітної плати відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.12.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій