Справа 431/6200/18
Провадження 2/431/1603/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» грудня 2018 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Логвіненка Т.Г.,

за участі секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Старобільська міська рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з місця реєстрації

ВСТАНОВИВ:

До Старобільського районного суду Луганської області звернулась позивач ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Старобільська міська рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з місця реєстрації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить будинок № 110 по вул. Лангемака (колишня ОСОБА_4) у м. Старобільську Луганської області, що підтверджується договором купівлі-продажу. В будинку зареєстрований але з 30.04.2011 не проживає відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач є сином колишнього власника вказаного в позові будинку. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачеві у здійсненні права володіння житлом та оформлення субсидії. На підставі викладеного позивач просила суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місяць слухання, позов підтримала та просила провести розгляд без її участі.

ОСОБА_5 . в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник третьої особиСтаробільської міської ради ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала до суду заяву в якій визнала обставини викладені у позові, не заперечувала проти задоволення позовних вимог .

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно Договору купівлі продажу від 29.10.2014 ОСОБА_7 продала а ОСОБА_2 купила будинок за адресою: вул. Лангемака, буд. 110 (колишня ОСОБА_4) у м. Старобільську Луганської області (а.с.6-8).

Згідно копії довідки № 31 від 04.10.2018, виданої виконкомом Старобільської міської ради Луганської області, в області за адресою: вул. Лангемака, буд. 110 (колишня ОСОБА_4) у м. Старобільську Луганської області зареєстрований але не проживає більше ніж 5 років ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 4, 13, 19, 78, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. theUnitedKingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 78, 81, 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 319,321,321,391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Старобільська міська рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з місця реєстрації - задовольнити в повному обсязі.

Визнати громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням жилим будинком № 110, по вул. Лангемака (колишня ОСОБА_4) у м. Старобільську Луганської області.

Зобовязати відділ реєстрації Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку за адресою: вул. Лангемака, буд. 110 (колишня ОСОБА_4) у м. Старобільську Луганської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Логвіненко