"20" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.,
при секретарях: Олійник І.В., Неділько Л.Л., Тіскіні А.К., Якименко Т.С.,
за участю представника позивача: Дацюка І.І.,
третьої особи: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії,-
У серпні 2017 року представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернувся до суду з позовом у якому просить зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати перегородку та двері встановлені в загальному коридорі другого поверху будинку АДРЕСА_1.
Обгрунтовуючи тим, що на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015р. № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» будинок АДРЕСА_1 з 16.02.2015 року був закріплений на праві господарського відання та переданий на баланс Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з 01.04.2015 року.
Структурним підрозділом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є ЖЕД-407.
За зверненням мешканки квартири АДРЕСА_1 був обстежений загальний коридор вказаного будинку на предмет встановлення дверей в загальному коридорі будинку працівниками ЖЕД-407.
Відповідно до актів ЖЕД-407 від 01.10.2016 року було виявлено, що власником квартири АДРЕСА_1 в загальному коридорі самовільно встановлено перегородку та двері.
В квартирі АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований. Квартира на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Власником особового рахунку квартири значиться ОСОБА_3
01.08.2016 року мешканцю квартири АДРЕСА_1, був наданий припис про надання до ЖЕД-407 дозвільної документації на самовільне встановлення дверей в місцях загального користування. Відповіді від мешканців квартири АДРЕСА_1 на отриманий припис не надійшло.
25.10.2016 року мешканцю квартири АДРЕСА_1 був направлений повторно припис про надання до ЖЕД-407 дозвільної документації на самовільне встановлення дверей в місцях загального користування. Припис мешканцями квартири АДРЕСА_1 був проігнорований.
Оскільки самовільно встановлені двері в загальному коридорі створюють незручності для іншого співвласника, який проживає у квартирі АДРЕСА_5 даного будинку, а досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2017р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового засідання (а.с. 19)
У судовому засіданні представник позивача та третя особа позовні вимоги підтримали в повному обсязі та виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява просили позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила, документів, що підтверджують поважність причин її відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність або відзиву на позов суду не надано.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 61 від 13.02.2015 року "Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 "Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва» закріплено з 16.02.2015 року на праві господарського відання за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 4).
За даними акту приймання -передачі житлових будинків, які передаються безоплатно, на праві господарського відання на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», будинок АДРЕСА_1, передано на баланс позивача. (а.с. 5-6).
За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності з 30.09.2016 року відповідачу ОСОБА_3 (а.с.152). Зареєстрованих осіб у вказаній квартири не має, що підтверджується довідкою Центру комунального сервісу №2135 від 23.10.2016 р.(а.с. 7).
Третя особа ОСОБА_2 проживає в сусідній квартирі АДРЕСА_5.
Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Із матеріалів справи убачається, що під час комісійного обстеження виявлено, що власником квартири АДРЕСА_1 в коридорі загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1 встановлено двері, що підтверджується актами ЖЕД -407 від 01.08.2016 року, 25.10.2016року.ю Дана перегородка створює незручності та перешкоджає виїзду дитячої коляски із квартири АДРЕСА_5, що є порушенням правил місць загального користування. ( а.с. 9,10).
01.08.2016р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» направлений припис мешканцям квартири АДРЕСА_1, щодо надання дозвільної документації на самовільне встановлення дверей в місцях загального користування. Вказаний припис отримав мешканець квартири АДРЕСА_1. Від підпису відмовився так, як не є власником квартири (а.с. 11), зазначене також підтверджується актом від 01.08.2016р., затвердженого начальником ЖЕД-407 (а.с. 9)
25.10.2016р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» повторно направлений припис мешканцям квартири АДРЕСА_1, щодо надання дозвільної документації на самовільне встановлення дверей в місцях загального користування (а.с. 11).
З акту від 25.10.2016р., затвердженого начальником ЖЕД-407 вбачається, що працівниками ЖЕД було вручено приписи мешканцю квартири АДРЕСА_1 від 01.08.2016р., але від підпису мешканець відмовився. Приписи від 27.08.2016р., 03.10.2016р. опущено в поштову скриньку так, як ніхто не відкрив двері. Дозвільні документи на встановлення перегородки у коридорі загального користування до ЖЕД-407 не надходили (а.с. 10).
Згідно Положення про систему технічного обслуговування, ремонту і реконструкції житлових будівель у містах і селах України, затверджений наказом Держжитлокомунгоспу від 31.12.1991р. № 135, допоміжні приміщення (вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, тощо) призначені для забезпечення експлуатації будинку чи побутового і культурного обслуговування населення. Використання цих приміщень для власних цілей будь-яким мешканцем зачіпає інтереси інших мешканців.
Відповідно до частини першої статті 10 ЖК Української РСР громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з додатком «Б» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).
Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявами про усунення порушень з боку власника та мешканців квартири АДРЕСА_1, а саме щодо демонтування самовільно встановлених в коридорі загального користування дверей, які заважають йому відчиняти свої двері, чим створюють незручності. (а.с. 39,40,50,52,53,57-59,66-76,79-134,138).
Відповідачем не спростовано доводи позивача та не надано суду доказів на підтвердження отримання відповідної дозвільної документанції на встановлення дверей у коридорі загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1.
Більше того, із довідок наданих КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» убачається, що дозвільної документації на встановлення дверей у коридорі загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1, мешканці не надавали. (а.с.44).
Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2009 року власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, а також не захаращувати сходові клітки, поза квартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.
Відповідно до пункту 1.3 рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Згідно із частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Інший співвласник квартири АДРЕСА_5 та її мешканець, заперечують проти встановлених у коридорі загального користування додаткових дверей із перегородкою, оскільки це створює для них незручності, що доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. 77-81 ЦПК України.
Частиною другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Отже, допоміжні (підсобні) приміщення, якими, зокрема, є поза квартирний загальний коридор, що призначений для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, не підлягають приватизації, не можуть бути поділені та виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку.
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, зі змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю, а саме позаквартирного коридору, шляхом знесення перегородки та демонтажу встановлених дверей.
Відповідно до п. 7 ст. 376 ЦК України, якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача знаходять своє підтвердження матеріалами справи, а позовні вимоги грунтуються на нормах матеріального права та є законними і обгрунтованими. Відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача, а тому позов підлягає задоволенню.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 13).
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 279, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, ст. 376, 380, 382, 391 ЦК України, суд,-
Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.
Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати перегородку та двері встановлені в загальному коридорі другого поверху будинку АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
С у д д я О.О. Астахова