Справа № 495/4243/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 грудня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення, в якому просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Представник позивачки ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, згідно заяви просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання неодноразово був сповіщений належним чином, що підтверджується судовими розписками про отримання судових повісток а також особистими підписами у довідковому листі, будь-яких заяв на адресу суду щодо перенесення розгляду справи або розгляду справи без його присутності до суду не надавав.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.1996 року, належить квартира №16 в місті Білгород- Дністровський, вулиця Лазо, будинок 12.

27 серпня 2010 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_4 Штатів Америки - ОСОБА_5, та змінила прізвище з «Кравченко» на «Осіпова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27 серпня 2010 року. В звязку зміною прізвища з Кравченко на ОСОБА_5, зроблено відповідний запис в домовій книзі.

В 2012 році ОСОБА_1 виїхала з України проживати до ОСОБА_4 Штатів Америки. З цього часу в квартиру №16 в місті Білгород- Дністровський, вулиця Лазо (Портова), будинок 12, без будь якої згоди власника даної квартири, вселився відповідач і в даний час проживає в даній квартирі.

Жодних домовленостей та будь-яких угод передбачених законодавством України щодо користування квартирою між позивачем та відповідачем не укладалося та не існує. Відповідач у свою чергу не є членом сімї позивача чи їх родичем.

Факт проживання відповідача у вказаній квартирі підтверджується його особистою заявою, в якій відповідачем вказано його місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

До заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_2 доданий акт від 15.02.2018 року, за підписом сусідів, в якому вказано, що за адресою : Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Портова (Лазо), 12, квартира №16 мешкають : колишній громадянський чоловік власниці - ОСОБА_2, їх спільні діти ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Як вказує у своїй заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2, виселенням відповідача також порушуються права малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стосовно цих тверджень суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно Довідки Одеської загальноосвітньої школи №25 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області №653 від 13.12.2018 року, ОСОБА_7, 02.04.2009 року дійсно навчається в 4-А класі і мешкає за адресою : м. Одеса, вул.. Академіка Філатова, 35-А. кв. 3;Згідно довідки Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 Одеської області №90 від 05.11.2018 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, вибула із Білгород-Дністровської загальноосвітньої шкоди №5 14.06.2018 року до Одеської загальноосвітньої школи №25 І-ІІІ Ступенів Одеської міської ради Одеської області у звязку із переїздом батька ОСОБА_2; згідно заяви ОСОБА_2 від 14.06.2018 року на імя директора Білгород-Дністровської загальноосвітньої шкоди №5, ОСОБА_2 просить видати особову справу своєї дочки ОСОБА_7 у звязку з переїздом до іншого міста; згідно наказу Білгород-Дністровської загальноосвітньої шкоди №5 від 14.06.2018 року № 104, ОСОБА_7 відрахована зі складу учнів у звязку із вибуттям до Одеської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Одеської міської ради ; згідно довідки Одеської загальноосвітньої школи №25 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області №145 від 13.06.2018 року, ОСОБА_7 зарахована до 4-А класу Одеської загальноосвітньої школи №25 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянину на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в України встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Стаття 109 Житлового кодексу України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

З моменту займання відповідачем зазначеної квартири, останній користується житлово-комунальними послугами (вода, тепло, каналізація, сміття і т.д.), проте на даний час виникла заборгованість зі сплати даних послуг, яка нараховується позивачу, як власнику майна (квартири). Перебування відповідача по теперішній час в вищезазначеній квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також значні для позивача та. як на мою думку, безпідставні матеріальні збитки, котрі на теперішній час сягають декілька тисяч гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою.

Згідно ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, позивач, на теперішній час, в звязку з займанням зазначеної квартири відповідачем, не може користуватися нею, як повноправний власник майна. Оскільки, як зазначалося, відповідач є сторонньою особою для позивача, а отже перебування в одній квартирі є неможливим, крім того ще і забороняється відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано суду належних доказів правомірного зайняття відповідачем чужого жилого приміщення, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не надано до суду жодного доказу правомірності зайняття спірного житлового приміщення ОСОБА_2 суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 16, 328 ч.1, 383, 1516-1218, 1261 ч.1, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 15, 57-64, 76, 77, 78, 79, 81, 88, 89, 209, 212 - 215, 223, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 оф. 002, судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: