ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-9/02Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/163/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-9/02 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2018 року, постановлену суддею Братасюк В.М., у цивільній справі за скаргою на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1, діючи через представника ОСОБА_4, звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у виконавчому провадженні №44914190.

В обґрунтування вимог посилається на те, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 44914190 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-9/2002 виданого Тернопільським міськрайонним судом від 15.10.2013 року про зобов'язання ОСОБА_5 знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м. і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_5 на межі земельної ділянки ОСОБА_6 і землі загального користування.

19 лютого 2018 року начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7 виніс постанову, якою відновив виконавче провадження №44914190, замінив сторону виконавчого провадження (боржника), а 26 лютого 2018 року головний державний виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ОСОБА_8 виніс постанову «Про скасування процесуального документу», «Про поновлення виконавчих дій», «Про заміну сторони виконавчого провадження» та вимогу від 26 лютого 2018 року про зобов'язання виконати рішення суду.

Проте всі вищевказані дії у виконавчому провадженні вчинялись працівниками Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області без наявності виконавчого документу, а саме: виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №2-9/2002 від 15 жовтня 2013 року, вказаний виконавчий лист з'являється у виконавчому провадженні 26 березня 2016 року «самостійно». Таким чином, на думку скаржника, внаслідок неправомірно винесених постанов, виконавець замінив сторону виконавчого провадження без виконавчого документу в закінченому виконавчому провадженні. В результаті неправомірних дій державний виконавець Хомик Ю.М., незаконно відновивши виконавче провадження, вимагає виконання суду від неналежного боржника ОСОБА_1

Просить визнати протиправними дії працівників Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області начальника відділу ОСОБА_7 та державного виконавця Хомик Ю.М. по скасуванню постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2016 року; визнати протиправною та скасувати постанову начальника Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ОСОБА_7 від 19 лютого 2018 року; визнати протиправними та скасувати винесені головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ОСОБА_8 постанови «Про скасування процесуального документу» від 26 лютого 2018 року, «Про поновлення виконавчих дій» від 26 лютого 2018 року, «Про заміну сторони виконавчого провадження» від 26.02.2018 року; вимогу від 26 лютого 2018 року про зобов'язання виконати рішення суду, а також зобов'язати головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_8 повернути виконавчий лист №2-9/2002 від 15 жовтня 2013 року до Тернопільського міськрайонного суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2018 року постановлено:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області у виконавчому провадженні 44914190, а саме:

- визнати протиправними дії працівників Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області начальника відділу та державного виконавця по скасуванню постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2016 року,

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 19 лютого 2018 року,

- визнати протиправними та скасувати винесені головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області постанови «про скасування процесуального документу», «про поновлення виконавчих дій» та «про заміну сторони виконавчого провадження» від 26 лютого 2018 року,

- зобов'язати державного виконавця повернути виконавчий лист до суду - відмовити.

Не погодившись із даною ухвалою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Вказує, що скасування постанови про закінчення виконавчого провадження можливе лише судом, начальником відділу або керівником органу, а не самим виконавцем.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзив на апеляційну скарг не надійшов.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в ній.

Стягувач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнав та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Судом встановлено наступні обставини.

На виконанні в Тернопільському міському відділі ДВС ГТУЮ у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження № 44914190 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-9/2002 виданого Тернопільським міськрайонним судом від 15 жовтня 2013 року про зобов'язання ОСОБА_5 знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м. і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_5 на межі земельної ділянки ОСОБА_6 і землі загального користування.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №44914190 була винесена 30 вересня 2014 року. Згідно з вказаною постановою сторонами виконавчого провадження є боржник ОСОБА_5, та стягувач ОСОБА_6

У жовтні 2014 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням, в якому просив замінити сторону виконавчого провадження, а саме: боржника ОСОБА_5 на ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа, виданого 15 жовтня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про зобов'язання знести частину самовільно збудованого гаража на земельній ділянці спільного користування довжиною 3,22 м. і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_5 на межі земельної ділянки ОСОБА_6 і землі загального користування. Подання було мотивоване тим, що згідно з договором дарування від 08 травня 2009 року власником 1/2 частки будинку та надвірних споруд по вул. Енергетичній, 27 у м. Тернополі є ОСОБА_1 та спірну земельну ділянку рішенням Тернопільської міської ради надано їй в оренду.

У задоволенні подання про заміну сторони виконавчого провадження ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року, було відмовлено.

Проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що договір дарування не містить обов'язку обдарованого вчинити певні дії та не свідчить про перехід до обдарованої ОСОБА_1 обов'язку із знесення частини надвірної споруди - самочинно збудованого ОСОБА_5 гаража, є невірним. Також суд касаційної інстанції критично віднісся до посилання судів на те, що згідно з планом земельної ділянки та характеристикою будівель самочинно збудований ОСОБА_5 гараж, частина якого підлягала знесенню, за договором дарування перейшов у власність ОСОБА_1 і згідно з правовстановлюючими документами числиться сараєм під літ. «Б», тому вважав її узаконеною будівлею. Окрім того, посилання на те, що самочинно збудований гараж, частина якого підлягала знесенню, на теперішній час перейшов у власність ОСОБА_1 і числиться сараєм під літ. «Б», не може бути підставою для невиконання судового рішення, яким зобов'язано знести таке майно, так як набуття права власності на майно відбулось після набрання рішенням законної сили, яким зобов'язано знести це майно.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року, подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ОСОБА_5 на ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2013 року про зобов'язання ОСОБА_5 знести частину самовільно побудованого гаража на земельній ділянці спільного користування довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_5 на межі земельної ділянки ОСОБА_6 і землі загального користування.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що ОСОБА_5 відчужив на користь ОСОБА_1 майно, яке на підставі рішення суду повинно бути знесено (демонтовано), а тому подання підлягає задоволенню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5, до якої приєдналась ОСОБА_1, задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2015 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міськрайонного управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження ВП №44914190 відмовлено.

ОСОБА_1 зверталась до виконавчої служби з клопотанням вчинити дії передбачені ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після чого винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44914190.

27 вересня 2016 року державним виконавцем Хомик Ю.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та після закінчення строків оскарження постанови надіслано виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду №2-9/2002 від 15 жовтня 2013 року до суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що скаржником ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів порушення її прав як боржника у виконавчому провадженні та вказані постанови були винесенні працівниками Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відповідно до вимог чинного законодавства та в межах повноважень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Нормами Конституції України (ст. 129-1) і ЦПК України (ст.18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

ОСОБА_1, як боржник у виконавчому провадженні, вважаючи дії працівників Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області (начальника відділу ОСОБА_7 та державного виконавця Хомик Ю.М.) щодо поновлення виконавчого провадження неправомірними, а оскаржуванні постанови незаконними, звернулася із відповідною скаргою в суд.

При цьому посилалась на ту обставину, що скасування постанови про закінчення виконавчого провадження можливе лише судом, начальником відділу або керівником органу, а не самим виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи 18 січня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду винесено постанову, якою Касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року скасовано, залишено в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2015 року.

В тексті постанови зазначено «суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження ВП №44914190 підлягає задоволення, оскільки ОСОБА_5 відчужив на користь ОСОБА_1 майно, яке на підставі рішення суду підлягає знесенню (демонтуванню).

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212 - 214, 303 ЦПК України (у редакції 2004 року), встановивши обставини у справі, вдався до переоцінки доказів, дійшов помилкового висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 набула права власності на майно за договором дарування, який не містить обов'язку обдарованого вчинити певні дії (стаття 725 ЦК України) та не свідчить про перехід до обдарованої особи ОСОБА_1 обов'язку по знесенню частини надвірної будівлі - реконструйованого ОСОБА_5 гаража, а тому заміна сторони виконавчого провадження не відповідає вимогам Закону».

У зв'язку із прийняттям вказаної постанови Верховним Судом 12 лютого 2018 року представником ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_9 подано клопотання про невідкладне призначення у виконавчому провадженні виконавчих дій з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №2-9/2002 від 15 жовтня 2013 року.

Відповідно до абз. 2 ч. 3. ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2018 року начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7 виніс постанову, якою вирішив відновити виконавче провадження №44914190, замінити сторону виконавчого провадження (боржника), вчиняти подальші виконавчі дії передбачені Законом України Про виконавче провадження по виконання даного виконавчого провадження.

На основі вищенаведеного документа 26 лютого 2018 року державний виконавець Хомик Ю.М. виносить постанову про скасування процесуального документа, а саме: постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2016 року та постановляє постанови «Про поновлення виконавчих дій» та «Про заміну сторони виконавчого провадження», а також складає для боржника ОСОБА_1 письмову вимогу №11291 про виконання протягом 10 днів рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №2-9/2002 від 26 березня 2002 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки постанови «Про скасування процесуального документу» від 26 лютого 2018 року, «Про поновлення виконавчих дій» від 26 лютого 2018 року, «Про заміну сторони виконавчого провадження» від 26 лютого 2018 року, - винесенні у відповідності до вимог закону.

Також колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на виконання остаточного судового рішення є окремим елементом права на суд. В рішенні у справі «Immobiliare Saffi v.Italy» від 28 липня 1999 року суд вказав, що, коли внутрішнє законодавство держави допускає невиконання остаточного судового рішення на шкоду одній із сторін, право на судовий розгляд стає ілюзорним. Неприпустимо, щоб ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод докладно описувала процедурні гарантії, надані сторонам, такі як публічність, справедливість, ефективність розгляду, і при цьому не забезпечувала виконання судового рішення. Тлумачення статті 6 лише як такої, що гарантує право на доступ до суду та проведення судового розгляду, може призвести до ситуацій, несумісних з принципом верховенства права.

Виконання судового рішення не можна затримувати. Не є виправданням тривалого невиконання остаточного судового рішення розбіжності між національними органами державної влади, незалежно від їх підстав, що перешкоджають руху виконавчого провадження (рішення Суду у справі «Antoniuk v.Ukraine» від 11 грудня 2008 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 грудня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ходоровський М.В.

ОСОБА_10