ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/13906/17

Провадження № 22-ц/818/308/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3

інші учасники справи:

третя особа Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року (повний текст виготовлено 05 травня 2018 року) в складі судді Зуб Г.А.,

установив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого (а.с. 82 86) просив зобовязати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудований обєкт за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що йому на праві власності належить квартира № 2-а цокольного поверху будинку № 21 по вул. Алчевських у м. Харкові. Власники квартири № 3 з квітня 2016 року розпочали будівництво, що призвело до обмеження вільного доступу ОСОБА_1 до власної квартири, обмеження потрапляння до неї денного світла, збільшення тріщини в цегляній кладці над дверима. У стіні будинку також утворилися тріщини від фундаменту до даху. Будівельні роботи здійснюються без отримання відповідних дозволів в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (надалі Інспекція ДАБК). За фактом самовільного будівництва власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 надано припис та складено адміністративний протокол за ст. 152 КУпАП, який станом на квітень 2017 року ОСОБА_4 не виконаний, порушення не усунуті.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно збудований обєкт до квартири АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору по 320 грн. з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що самочинно збудований відповідачами обєкт за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 21, побудовано на земельній ділянці, що їм не належить, без відповідних дозволів і виготовлення проекту. Припис про усунення порушень ОСОБА_4 виконано не було. Прибудова до квартири АДРЕСА_4 порушує права ОСОБА_1, оскільки він є власником квартири № 2 - а за вказаною адресою, а наявність прибудови обмежує його у вільному доступі до квартири, у квартиру не потрапляє денне світло, збільшилися тріщини, що йдуть від фундаменту до даху та на цегляній кладці над дверима позивача.

04 червня 2018 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що земельна ділянка поряд із багатоквартирним житловим будинком може бути надана у постійне користування співвласникам цього будинку, а здійснена ними перебудова це вид реконструкції будинку. Невиконання ОСОБА_4 припису КП «Жилкомсервіс» не може бути підставою для задоволення позову, оскільки єдиним приписом, що є підставою для знесення самочинної забудови, є припис Інспекції ДАБК, який останнім не видавався. ОСОБА_1 не довів порушення своїх прав здійсненою відповідачами прибудовою.

У відзиві на апеляційну скаргу Інспекція ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що будівництво прибудови до житлового будинку по вул. Алчевських, 21 здійснюється без проекту будівництва та без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, що свідчить про самочинне будівництво відповідачем.

Позивач ОСОБА_1 своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення з представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Алчевських (Артема)АДРЕСА_5 (а.с. 7).

Відповідачі без дозвільних на те документів зробили прибудову до вищезазначеного будинку та належної їм на праві власності квартири № 3 ( а.с. 51, 66, 67), що розташована над квартирою позивача.

Департаментом територіального контролю була проведена позапланова перевірка квартири відповідача, доступ до якої був відсутній. Відповідно до листа Інспекції ДАБК від 24 листопада 2016 року № 2127/0/250-16 встановлено, що власником квартири № 3 було виконано підготовчі роботи з улаштування балкону з внутрішньої сторони домоволодіння. За фактом самовільного будівництва ОСОБА_4 було надано припис та складено протокол по ст. 152 КУпАП, документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в Єдиному реєстрі документів-відсутні. За інформацією Департаменту комунального господарства Харківської міської ради наданої листом від 10 листопада 2016 року № С-11-45454/1-16.08-39 в ході обстеження спеціалістами КП «Харківводоканал» 03 листопада 2016 року встановлено, що внутрішньо будинкові системи холодного водопостачання знаходяться в технічно справному стані, теча відсутня. За інформацією КП «Харківські теплові мережі» житловий будинок за вищезазначеною адресою не обладнаний внутрішньо будинковими системами централізованого опалення та гарячого водопостачання. В ході обстеження 09 листопада 2016 року житлового будинку № 21 по вул. Алчевських, спеціалістами ПАТ «Харківміськгаз» встановлено, що газопровід знаходиться в технічно справному стані, витоків газу немає (а.с.10).

08 листопада 2016 року та 18 березня 2017 року Інспекцією ДАБК було складено акти № 605-А (а.с. 45) та №335-А (а.с. 46), з яких вбачається, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування, анулювання зазначених документів по обєкту за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 21 відсутні, та встановлено факт наявності металевих конструкцій змонтованих до рівня перекриття першого поверху житлового будинку з обпиранням на поверхню ґрунту. На момент перевірки субєкт містобудування, що має відношення до даного обєкта з відповідними підтверджуючими документами відсутній, встановити субєкта містобудування, що має відношення до даного обєкта, не видалося за можливе.

З доповідної записки головного спеціаліста сектору інспекційної роботи Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_5 від 24 жовтня 2017 року вбачається, що стан змонтованих будівельних металевих конструкцій, які доходять до рівня перекриття першого поверху житлового будинку № 21 по вул. Алчевських, 21 у м. Харкові з дворового та бокового фасаду (орієнтовно клас наслідків СС2), з моменту попередньої перевірки (березень 2017), не змінився ( а.с. 47).

Згідно повідомлення адміністрації Київського району Київської міської ради від 15 травня 2017 року до адміністративної комісії Київського району при виконавчому комітеті Харківської міської ради адміністративний протокол у відношенні ОСОБА_6 не надходив. Спеціалістами дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» представникам власника квартири № 3 житлового будинку № 21 по вул. Алчевських було вручено припис про призупинення виконуваних по зазначеній адресі робіт. Станом на 13 травня 2017 року будь-які будівельні роботи в житловому будинку № 21 по вул. Алчевських не проводяться (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності фактів порушення внаслідок будівництва прав, свобод чи її інтересів позивача, у звязку з чим зобовязав відповідачів за власний рахунок знести самочинно збудований обєкт до квартири АДРЕСА_6.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно із статтею 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За правилом статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 ЖК Української РСР визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Нормами статей 391, 396 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині 1 статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси позивача (чи існує можливість порушення) і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що внаслідок прибудови зменшився коефіцієнт природного освітлення в квартирі позивача та вказаний коефіцієнт не відповідає встановленим нормам, матеріали справи не містять. Жодного належного та допустимого доказу підтверджуючого погіршення інсоляції квартири матеріали справи не містять.

Аналогічним чином матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів підтверджуючих, що самочинний обєкт обмежує позивача у доступі до квартири та внаслідок прибудови пошкоджена знизу стіна приміщення, збільшились тріщини в цегляній кладці над дверима до квартири позивача.

Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фотокартки, на які посилаються позивач та суд в обґрунтування фактичних обставин справи, не є достатнім та належним доказом, який підтверджує, що спірна добудова обмежує у вільному доступі позивача до своєї квартири, до неї не потрапляє денне світло, що добудова втручається в несучі конструкції будинку і призводить до його пошкодження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів не в повному обсязі встановив обставини справи та не врахував, що звертаючись з позовом про захист порушених прав позивач не довів факту порушення внаслідок будівництва його прав, свобод чи інтересів, а суд лише встановив факт зведення відповідачами будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, що в сукупності не є підставами для захисту права позивача, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що таке будівництво порушує права позивача, у тому числі на користування земельною ділянкою.

Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, будь-яка територія набуває статусу прибудинкової виключно за умов, якщо вона визначена актом на право власності або користування земельною ділянкою та призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Будь-яких доказів про те, що за будинком № 21 по вул. Алчевських у м. Харкові була закріплена прибудинкова територія, земельна ділянка виділялася сторонам у власність чи користування, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зазначив, що припис про усуненням порушень відповідачем ОСОБА_4 виконано не було. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів, що після внесення припису про призупинення виконання робіт відповідачами здійснювались будь-які роботи. Докази існування іншого припису, ніж про призупинення виконання робіт, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши зазначені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав та інтересів.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що суд першої інстанції належним чином обставини справи не з'ясував, його висновки не відповідають обставинам справи та як наслідок неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює розподіл судових витрат, понесених сторонами у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованої споруди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 у рівних частках судовий збір у розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_7