Справа № 561/472/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Світличного Р.В.,

з участю секретаря Савич Ж.В.,

позивача ОСОБА_1,

його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача 1 ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача 2 не зявився,

представника відповідача 3 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Зарічне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат понесених на правову допомогу, упущеної вигоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів 169739,12 грн. матеріального збитку, 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, 20000,00 грн. витрат на правову допомогу, 458700,00 грн. упущеної вигоди, та 6685,00 судового збору.

На обгрунтування позову вказував про те, що 06 травня 2016 року мала місце ДТП, під час якої було пошкоджено належний йому автобус БАЗ А079.23 д.н.з. НОМЕР_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Skoda Super B ОСОБА_8, який був винуватцем цієї пригоди загинув на місці події. Відповідачі зобовязані солідарно відшкодувати заподіяну позивачу шкоду. Матеріальний збиток складається з витрат на евакуацію, ремонт та вартість запчастин до автобуса. Моральна шкода полягає у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, втрату спокійного сну, виникнення пригніченого стану. Упущена вигода розрахована позивачем як сума його доходу, отримана у 2016 році.

Моторне (транспортне) страхове бюро України у своєму відзиві та запереченнях на відповіді на відзив предявлений позов не визнало, оскільки до предявлення позову, а саме 17 травня 2018 року МТСБУ перерахувало позивачу 37158,91 грн. (без ПДВ) у відшкодування матеріального збитку. Сума визначеного оцінювачем збитку у звіті за замовленням МТСБУ від 22 червня 2016 року є ідентичною до такої ж суми, що визначена у звіті за замовленням позивача від 08 листопада 2016 року і становить 37158,91 грн. (без ПДВ). Вважає, що виплативши 17 травня 2018 року указану суму матеріального збитку позивачу, МТСБУ у повній мірі виконало покладений на нього законом обовязок. Зазначає, що в силу закону відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а не витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, як про це просить позивач. МТСБУ в силу закону не повинно відшкодовувати моральну шкоду за шкоду, що була заподіяна майну потерпілого, як і з цих підстав не повинно відшкодовувати упущену вигоду, а розмір судових витрат на правову допомогу є необґрунтованим (Т.1 а.с. 77-79, 107-109). Згідно письмової заяви від 11 жовтня 2018 року представник МТСБУ просить розглядати справу за його відсутності (Т.2. а.с.1).

Відповідач ОСОБА_6 у відзиві на позовну заяву предявлений позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Заперечення ОСОБА_6 зводяться до пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення з вимогою до спадкоємців, а сплив цього строку має наслідком позбавлення кредиторів права вимоги. Крім цього вартість відновлювального ремонту визначеного оцінювачем є завищеною, у тому числі шляхом включення до неї податку на додану вартість, а подані позивачем документи про понесені ним витрати на ремонт є недопустимими. Вимогу про відшкодування моральної шкоди вважає недоведеною, як і вимогу про відшкодування упущеної вигоди. Заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу перевищує гранично допустимий розмір визначений законом (Т.1 а.с.84-91).

У своїх письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та пропуском строку звернення до спадкоємців (Т.1 а.с.239-241).

В ході підготовчого судового засідання до участі у справі було залучено ОСОБА_7 як співвідповідача, відмовлено у залученні приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу ОСОБА_9 до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, та витребувано від приватного нотаріуса матеріали спадкової справи № 15/2007, які надійшли на адресу суду 06 вересня 2018 року.

Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 травня 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода унаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автобус БАЗ А079.23, д.н.з. НОМЕР_1. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Skoda Super B ОСОБА_8, загинув на місці події. З постанови слідчого ГУНП в Рівненській області від 20 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження вбачається, що дана ДТП трапилась з власної вини водія ОСОБА_8 і будь-які інші особи, обставини чи фактори на виникнення даної події не вплинули (Т.1 а.с.29).

Позивач ОСОБА_1 є власником автобуса БАЗ А079.23, д.н.з. НОМЕР_1 (Т.1 а.с.16).

Відповідно до Звіту № МТСБУ/33350/16 від 22 червня 2016 року про оцінку вартості збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_10, матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 складає 39995,18 грн. (з ПДВ) (Т.1 а.с.113). На підставі цього звіту МТСБУ здійснило регламентну виплату страхового відшкодування матеріального збитку завданого ДТП від 06 травня 2016 року у розмірі 37158,91 грн. (без ПДВ), що визнається позивачем та стверджується платіжним дорученням № 905011 від 17 травня 2018 року (Т.1 а.с.118).

Тобто відповідачем МТСБУ у повній мірі виконано покладений на нього ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязок виплати страхового відшкодування позивачу, зменшеного на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, як це передбачено абз. 2 п. 36.2 статті 36 вказаного Закону.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує про солідарний обовязок відповідачів, проте у відповідності до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

За матеріалами справи вбачається, що МТСБУ не укладало з позивачем будь-яких договорів щодо відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди, не виступало гарантом чи поручителем перед позивачем, а Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не покладає на цього відповідача таких зобовязань, а тому у задоволенні позову до МТСБУ у цій частині також слід відмовити.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З дослідженої в ході судового розгляду спадкової справи № 15/2017 до майна померлого 06 травня 2016 року ОСОБА_8 вбачається, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є спадкоємцями другої черги спадкоємців за законом і прийняли спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавцем в с. Кривиця, вул. Горького, 42, Дубровицького району, Рівненської області (Т.1 а.с.159,164,168).

Згідно з ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обовязок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

При цьому закон покладає на кредитора спадкодавця обовязок предявити вимогу до спадкоємців.

У відповідності до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитаний судом як свідок, суду показав, що про відкриття спадщини йому стало відомо у день смерті ОСОБА_8 06 травня 2016 року. Ні упродовж шести місяців, з часу відкриття спадщини, а саме до 06 листопада 2016 року, ні до предявлення цього позову позивач ОСОБА_1 з майновими вимогами до спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не звертався, як не звертався і до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6

В силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

На переконання суду встановлені ст. 1281 ЦК України строки не є строком позовної давності, оскільки ці строки не перериваються, не поновлюються, до них не застосовуються положення ст.ст. 261 263 ЦК України і вони підлягають застосуванню незалежно від наявності заяви сторони у справі. Зазначені строки за своєю правовою природою є преклюзивними строками, сплив яких припиняє існування права вимоги кредитора позивача внаслідок нездійснення ним свого права (ч. 2 ст. 12 ЦК України).

Виходячи із змісту ст. 1281 ЦК України допускається два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1. безпосередньо до спадкоємців; 2. опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Як зазначено в п.п.2.1. п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не виконаного покладеного на нього ч. 2 ст. 1282 ЦК України обовязку до 06 листопада 2016 року звернутися з майновими вимогами до спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які прийняли спадщину, як безпосередньо так і через нотаріуса, а відтак порушене право позивача не підлягає судовому захисту в силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України.

Суд не погоджується з доводами представників позивача про обовязок відповідачів повідомити нотаріуса, у якого вони оформляли спадкові права після смерті ОСОБА_8, про борги спадкодавця, оскільки вони не ґрунтується на ч. 1 ст. 1281 ЦК України. Частина перша ст. 1281 ЦК України покладає на спадкоємців лише обовязок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_7 на час оформлення спадщини 12 серпня 2017 року взагалі не знала про існування кредитора ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_6 не повідомляв нотаріуса оскільки до нього не було висунуто позивачем жодних майнових вимог.

Виконання чи невиконання відповідачами обовязку повідомити позивача про відкриття спадщини на переконання суду немає визначального значення, оскільки позивач ОСОБА_1 взнав про відкриття спадщини ОСОБА_8 06 травня 2016 року тобто в день ДТП на якому був і спадкоємець ОСОБА_6 Неповідомлення про відкриття спадщини не позбавляло позивача ОСОБА_1 звернутися до нотаріуса із відповідною претензією для заведення спадкової справи.

Суд також не погоджується з доводами позивача про те, що відповідач ОСОБА_6 обіцяв оплатити ремонт автобуса, оскільки це окрім показів позивача нічим не підтверджується, а відповідачами категорично заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтересів.

Частина друга статті 1282 ЦК України містить застереження, за яким вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тобто право на позов про стягнення боргів спадкодавця у позивача могло виникнути лише у разі його порушення спадкоємцями, а саме у випадку невиконання ними обовязку задовольнити вимогу кредитора шляхом одноразового платежу, або за іншою домовленістю.

Таким чином вимоги про стягнення матеріального збитку та упущеної вигоди не підлягають судовому захисту, оскільки позивач в силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України втратив право такої вимоги, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу позивача на ч. 2 ст. 1231 ЦК України, за якою до спадкоємця переходить обовязок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. В матеріалах справи відсутнє, а позивачем не надано рішення суду, яким на користь позивача ОСОБА_1 зі спадкодавця ОСОБА_8 було присуджено моральну шкоду, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди також безпідставний.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у сумі двадцять тисяч гривень, проте на їх підтвердження суду не було надано жодного доказу.

В силу ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають розподілу за правилами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, шляхом покладення їх на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) до ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ), ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: 3) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат понесених на правову допомогу, упущеної вигоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 12 жовтня 2018 року.

Суддя: Р.В. Світличний