Справа № 352/2309/18
Провадження № 2/352/1344/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона зі свого народження і по даний час проживає у будинковолодінні АДРЕСА_1. Разом з нею у господарстві проживали батьки ОСОБА_5, ОСОБА_6, рідні брати і сестри. Право власності на вказане будинковолодіння не було зареєстровано, належний правовстановлюючий документ відсутній. Вартість будинковолодіння на даний час складає 412233 грн. На момент вступу в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 р. у колгоспному дворі проживали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1., таким чином усі вони стали співвласниками будинковолодіння у рівних долях по 1/6 частці. У 2005 році ОСОБА_3, у 1995 році ОСОБА_4, а у 2008 році ОСОБА_2 вибули з господарства, належні їм частки з майна колгоспного двору не витребували, тому втратили право на їх вимогу. У зв'язку з цим частки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивача у майні колгоспного двору збільшились і склали по 1/3 частині кожного. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. батька відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку спірного будинковолодіння. Позивач та її мама ОСОБА_5 як спадкоємці за законом першої черги прийняли спадщину відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем. Однак, у нотаріальній конторі у встановленому законом порядку не оформили свої спадкові права. 18.07.2013р. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1, однак даний заповіт відмінявся. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. мами відкрилась спадщина на належну їй ? (1/3+1/6) частку спірного будинковолодіння, яку прийняла позивач відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, які є відповідачами по справі, спадщину після смерті матері не прийняли і на неї не претендують. Також ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини в користь позивача, про що подав заяву до нотаріальної контори від 03.09.2018 р. За таких обставин позивачу належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 (2/6) частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 1/6 - у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 та ? (3/6) частки- у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просила визнати за нею право власності на спадкове будинковолодіння.

Позивач у підготовче засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити.

Відповідачі у підготовче засідання не з'явилися, у надісланих на адресу суду заявах позов визнали, щодо його задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Встановлено, що предметом спору у даній справі є право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 інвентаризаційна вартість якого на даний час складає 412233 грн. Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Станом на 1991 р. у дворі проживали ОСОБА_5 - голова двору, її чоловік ОСОБА_6 та діти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Ці шестеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/6 частині.

Відповідно до п.6 розділу 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зі вступом в дію 15.04.1991 р. Закону України «Про власність»- колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування стали співвласниками у рівних частках, при цьому на виділ частки з майна колишнього колгоспного двору встановлено трирічний строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 у 2005 році, ОСОБА_4 у 1995 році, ОСОБА_2 у 2008 році вибули з господарства, у встановленому порядку не витребували належні їм частки з майна колишнього колгоспного двору, тому втратили право на її вимогу.

У зв'язку з даними обставинами частки позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у майні колишнього колгоспного двору збільшились і склали по 1/3 частині кожного.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину будинковолодіння, яку прийняли у рівних частках дружина ОСОБА_5 та позивач у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємці за законом першої черги.

18.07.2013 р. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_1, відповідно до довідки Узинської сільської ради № 533 від 26.10.2018 р. даний заповіт відмінявся.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 належну їй ? частину спірного будинковолодіння успадкувала позивач як спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.Інші спадкоємці за законом першої черги - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є відповідачами у справі, спадщину після смерті матері не прийняли і на неї не претендують. Крім того, відповідач ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини у користь позивача, про що подав до нотаріальної контори 03.09.2018 р. відповідну заяву.

Вказані обставини, які відповідачами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на спадкове будинковолодіння з підстав належності 1/3 частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 1/6 - у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 та ? - у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5

Відповідно вимог до ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу ОСОБА_1 слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 2061,16 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. ст. 1261, 1268 ЦК України, керуючись 142, 200, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 412233 грн. з підстав належності 1/3 частини на праві спільної сумісної власності, 1/6 - у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 та 1/2 - у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 18.07.2013 р. секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої ОСОБА_5.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2061 (дві тисячі шістдесят одну) грн.. 16 коп. Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_2, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

ОСОБА_3, АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3;

ОСОБА_4, АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4.

Повне судове рішення складено 04.01.2019 р.

Суддя М.М.Хоминець