ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/944/18 Головуючий суддя І інстанції Носов Г.С.
Провадження № 22-ц/818/275/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.03.2012 у розмірі 84 749,30 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що відповідно до договору № б/н від 20.03.2012 відповідач отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в порядку та на умовах, встановлених договором - заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, із встановленими договором порядком та строками погашення кредиту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору, станом на 28.02.2018 виникла заборгованість в розмірі 84 749,30 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача, який дія від її імені, визнав позов частково, з урахування строку дії картки до 01.05.2016 та реальної відсоткової ставки 36% річних, на яку письмово погоджувалась позивач: 12898,80 грн., виходячи з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 5184,41 грн.; відсотків у розмірі 4314,39 грн. за період з дати останнього платежу, 23.05.2015р. по дату дії картки, 01.05.2016р. (337 днів), розмір яких становить - 5184,41 х 36%=1866,38 грн./360днівх337 = 1745,66 грн. плюс проценти, які згідно до розрахунку банку були накопичені станом на вказану дату останнього платежу, 2568,73 грн.; пеня 3400 грн.

Інші вимоги банку відповідач не визнала з огляду на наступне. З урахуванням приписів ст. 631 ЦК України та правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно до якого строк договору відповідає строку дії карти, яка припинила свою дію 01.05.2016, - банк мав право нараховувати відсотки тільки в межах дії договору, що відповідає висновкам Верховного Суду України у постановах від 09.08.2017 по справі № 6-2322цс16, від 07.09.2016р. по справі № 6-1412цс16, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 по справі № 308/9541/15-ц.

Пеня і штрафи були нараховані банком за одні і ті самі порушення зобовязань, що є неприпустимими. Зазначена правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. При цьому у ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Комісія була безпідставна нарахована банком, оскільки вона не була передбачена договором,

Відповідач просила зменшити розмір штрафних санкцій у випадку їх застосування відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, так як відповідач не працює, має на вихованні малолітню дитину, перебуває у тяжкому матеріальному становищі, - зменшити розмір пені до можливого мінімуму (до розміру відсотків по кредиту) так як ніяких збитків банк взагалі не поніс.

Суд не має підстав для застосування не підписаних позичальником Умов, Правил, які не можна ідентифікувати та якимось чином привязати до кредитного договору з ОСОБА_3, яких вона не читала, з ними її не знайомили.

Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2012 року у сумі 80 237,43 грн (вісімдесят тисяч двісті тридцять сім гривень 43 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати зі сплати судового збору у сумі 1668,48 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят вісім гривень 48 копійок).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить змінити вказане рішення в частині стягнення заборгованості, присудивши до сплати стягнення тіла кредиту 5184,41 грн., відсотків 4314,39 грн., пені 1200 грн., а в іншій частині позову - відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду є незаконним і не обґрунтованим.

Вказано, що судом безпідставно не було взято до уваги наданий адвокатом відзив на позов, з посилання на відсутність у останнього відповідних повноважень на представлення інтересів відповідача у Балаклійському районному суді Харківської області. Суд безпідставно не взяв до уваги, що згідно ордера ОСОБА_4 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_3 в судах загальної юрисдикції, вказаний документ відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України посвідчує повноваження представника.

Зазначив, що суд стягнув з відповідача суми, які не передбачені кредитним договором, не застосував до позовних вимог щодо пені позовну давність, та стягнув нараховані відсотки за період, коли строк дії договору вже було припинено.

Послався на те, що розмір відсотків, які стягнув суд, не відповідає тим, що передбачений письмовим договором кредиту, 36% річних. При цьому вважав доведеним розмір відсотків в сумі 4314,39 грн.

Стосовно пені просив застосувати річний строк позовної давності, що відповідає постанові ОСОБА_5 палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно до якої пеня становить з урахуванням умов кредитного договору про щомісячну пені в сумі 100 грн. - 1200 грн. Інші суми, які стягнув суд, не передбачені кредитним договором, а були встановлені наказом голови правління банку, і як зазначено у наказі, то є також штрафна санкція, яка нараховується у відсотках на суму заборгованості і є аналогією пені, яка вже нарахована, і вказані у наказі суми санкцій тягнуть за собою повторне накладення стягнення за те саме порушення тобто подвійну відповідальність, що судом було визнано незаконним згідно ст. 61 Конституції України. Вказане відповідає правовим позиціям у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15.

Надав власний розрахунок заборгованості та просить застосувати наслідку сплину строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

АТ КБ «Приватбанк» суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначили, що відповідачем безпідставно виконано розрахунок відсотків за користування кредитним коштами за ставкою 36% річних, оскільки вказана ставка була підвищена до 43,2% річних у порядку, передбаченому договором. Послались на те, що відповідачем не було надано заяву до банку про незгоду з підвищенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Вказано, що розмір нарахованих відсотків за користування кредитом становить 10621,09 грн. Зазначено, що Банк погоджується із розрахунком пені відповідача за один рік, однак, вказано, що до суду першої інстанції не було заявлено про застосування строків позовної давності.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області, продовжував здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст позову та його ціну, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 шляхом приєднання укладений договір б/н, предметом якого стало надання відповідачу кредиту у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Договором-заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6-32).

Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (заявою на отримання кредиту) підтверджено, що відповідач ознайомлена з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку та поінформована про переваги та недоліки вказаної кредитної схеми, а також відповідач вчинила дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту, яку повинна повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі.

Отже, між сторонами кредитного договору були письмово згоджені всі його істотні умови.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач покладені на неї зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором. Суд відповідно до ст. 61 Конституції України відмовив Банку у стягнення штрафних санкцій та комісій, передбачених договором з метою недопущення подвійного стягнення, в цій частині відповідач рішення суду не оскаржує і тому відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції в цій частині його не перевіряє.

При цьому суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за договором кредиту станом на 28.02.2018 становить 84 749,30 гривень, що складається із:

- заборгованості за кредитом 5 184,41 гривень;

- заборгованості по процентам за користування кредитом 71 653,02 гривень;

- заборгованості за пенею і комісією 3 400,00 гривень;

-а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штрафів: 500,00 гривень (фіксована частина) і 4 011,87 гривень (процентна складова).

На підтвердження розміру заборгованості суд першої інстанції послався на розрахунок заборгованості, наданий банком (а. с. 5, 6).

Відповідач частково визнав позовні вимоги у своєму письмовому відзиві, який суд безпідставно, з порушенням ч. 4 ст. 62 ЦПК України, не взяв до уваги.

Так, з урахування строку дії картки до 01.05.2016 та реальної відсоткової ставки 36% річних, на яку письмово погодилась позивач при підписанні заяви на отримання кредиту: 12898,80 грн., виходячи з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 5184,41 грн.; відсотків у розмірі 4314,39 грн. за період з дати останнього платежу, 23.05.2015 по дату дії картки, 01.05.2016р. (337 днів), розмір яких становить - 5184,41 х 36%=1866,38 грн./360днівх337 = 1745,66 грн. плюс проценти, які згідно до розрахунку банку були накопичені станом на вказану дату останнього платежу, 2568,73 грн.; пеню в сумі 3400 грн.

Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_3 та її представником визнано факт укладення кредитного договору за умовах, які викладені у письмових запереченнях проти позову та суми заборгованості за тілом кредиту, процентів і пені на загальну суму 12898,80 грн., і суд апеляційної інстанції не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, тому вказані обставини не підлягають встановлення відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи, які викладені у відзиві представника банку на апеляційну скаргу про те, що відповідачем безпідставно виконано розрахунок відсотків за користування кредитним коштами за ставкою 36% річних, оскільки вказана ставка була підвищена до 43,2% річних у порядку, передбаченому договором, з посиланням на те, що відповідачем не було надано заяву до банку про незгоду з підвищенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

При цьому позивач всупереч свого процесуального обовязку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що банк дотримався умов договору і повідомив відповідача про підвищення процентної ставки з 36% до 43,2%. Крім того, у справі відсутні належні і допустимі письмові докази про те, що відповідач уклала договір кредиту з умовами про можливість банку в односторонньому порядку збільшити процентну ставку до 43,2 %. В анкеті-заяві про приєднання до умов договору кредиту не вказано, що позивач отримала письмову оферту від банку з такими вимогами, тому колегія суддів вважає, що банк не довів, що у даному випадку відповідачу було запропоновані умови договору кредиту в іншій редакції, ніж було визнано відповідачем у письмову відзиві на позов (а. с. 51).

Колегія суддів погоджується з наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву розрахунком процентів за користування кредитом на суму 2568,73 + 1745,66 = 4314,39 грн., нарахованих з дня останнього платежу, 23.05.2015 до дня закінчення строку дії картки, 01.05.2016р., що співпадає з закінченням дії договору.

Такі розрахунки відповідача щодо строку дії договору кредиту, який надається у вигляді кредитного ліміту з використання кредитної картки з обмеженим терміном дії, а також стосовно припинення нарахування процентів за договором після закінчення строку її дії, і можливості стягнення процентів за користування у подальшому кредитом лише за допомогою правового механізму, передбаченого ч. 2 ст. 625, ст. 536 ЦК України, відповідають правовим позиціям, які були викладені: у чинній постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно до якого строк договору відповідає строку дії карти, яка у даному випадку припинила свою дію 01.05.2016 року; у чинних постановах Верховного Суду України від 09.08.2017р. по справі № 6-2322цс16, від 07.09.2016р. по справі № 6-1412цс16, у постановах палати Верховного Суду від 14 лютого 2018 по справі № 308/9541/15-ц та ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, в яких за аналогічних підстав було зроблено висновок про те, що банк мав право нараховувати відсотки тільки в межах строку дії договору кредиту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування наслідків позовної давності та нарахування пені в межах позовної давності в один рік, оскільки відповідач при наявності процесуальної можливості не скористався правом подати таку заяву до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У частинах 2, 3 ст. 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, у даному випадку матеріально-правові вимоги зустрічного характеру про застосування наслідків позовної давності. Тому, з урахуванням до вказаної норми ст. 267 ЦК України, судом апеляційної інстанції позовна даність за заявою відповідача не застосовується.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України про можливість зменшення розміру неустойки рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, - не встановлено.

Таким чином, з огляду на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції ухвалив рішення про недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; суд порушив вказані норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, ухвалює нове судове рішення про зменшення розміру стягнення заборгованості за договором кредиту до 12898,80 грн., з яких основна заборгованість по тілу кредиту в сумі 5184,41 грн.; відсотки за користування кредитом у розмірі 4314,39 грн.; пеня - 3400 грн.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 2643 грн. 00 коп. до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Так, з огляду на часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягала стягненню сума судового збору у розмірі 268 грн.

За часткового задоволення апеляційної скарги на користь держави з ОСОБА_3 підлягає стягненню сума відстроченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 402 грн., а з ПАТКБ «Приватбанк» - 2241 грн.

Реквізити рахунку для сплати судового збору, стягнутого на користь держави:

розрахунковий рахунок: 0012;

отримувач коштів: УК Основ"ян/мХар Основ"янсь/22030101;

код отримувача: 37999628;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код банку отримувача: 899998;

код бюджетної класифікації: 22030101.

найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050);

наявність відомчої ознаки: «80» Апеляційні суди.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2018 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ) заборгованості за договором кредиту до суми12898 (дванадцять тисяч вісімсот девяносто вісім) гривень 80 коп., з яких основна заборгованість по тілу кредиту в сумі 5184,41 грн.; відсотки за користування кредитом у розмірі 4314,39 грн.; пеня - 3400 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () суму судового збору у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень.

Стягнути на користь держави суму відстроченого судового збору за подання апеляційної скарги з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) у розмірі 402 (чотириста дві) гривні та з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () у розмірі 2241 (дві тисячі двісті сорок одну) гривню.

В іншій частині заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 грудня 2018 року.

Головуючий

ОСОБА_6

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.