22-ц/804/818/18
241/1104/17

Головуючий в 1 інстанції Томілін М.О.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Принцевської В.П.,
суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
секретар Тулянкіна М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
06.09.2017р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, станом на 31.07.2017 року, за тілом кредиту у розмірі 5840,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5320,77 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 346, 24 грн., а всього стягнуто 11507 грн. 68 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

З даним рішенням не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно зясував обставини справи, помилково не застосував до вимог позивача строк позовної давності та ухвалив рішення з порушеннями вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач до суду не зявилася, повідомлена про час і місце розгляду справи судовою повісткою.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).

Судом правильно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.09.2008р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з положеннями статей 634, 638 ЦК України, відповідач ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у вказаній анкеті-заяві.

Банком до матеріалів справи долучено копію заяви ОСОБА_1 від 20.09.2008р. року № 069260503.

Довідкою від 15 січня 2018 року № 30.1.0.0/2-20170906/119, яку видано ПАТ КБ «Приватбанк», підтверджується, що ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору № б/н від 20.09.2008 року отримала картки № № 615476, 674689, 803262, остання з яких має термін дії до останнього дня 10.2015 року.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 31.07.2017 року становить 51567 грн. 85 коп., яка складається з: 5840,67 грн. заборгованість за кредитом; 39983,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 250 грн. (фіксована частина) та 2443,71 грн. (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.09.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, станом на 31.07.2017 року, а також з виписки з рахунку вбачається, що позивач збільшував відповідачці кредитний ліміт 22.11. 2011 року до 3200 грн., а 24.12.2012 року до 6000 грн.

Останній платіж на погашення заборгованості здійснений ОСОБА_1 16.12.2014 року у сумі 280 грн. Окрім того, ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою (кредитним лімітом) до 27.12.2014р. (платіж аптека, м.Харків, вул.Вернандського,14).

З наданої відповідачем копії заяви ОСОБА_1 від 20.09.2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», вбачається, що ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2800 грн. з базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 367 частиною 1 передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов правильного висновку, що знайшли своє підтвердження доводи позивача, що між сторонами укладений договір 20.09.2008 року № б/н, з якого виникли обовязки, які відповідач неналежним чином виконує і тому утворилася вказана банком заборгованість.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем позов про визнання недійсним спірного кредитного договору не заявлявся, тому суд правильно вважає даний кредитний договір правомірним, а доводи відповідача такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Сам факт заперечення щодо укладення договору не може свідчити про його неукладеність та про відсутність між сторонами договірних відносин.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд правильно врахував наступне.

Із вимогами до суду банк звернувся 06.09.2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості 16.12.2014р. ОСОБА_1 поповнила картковий рахунок на 280 грн., які автоматично перераховані на погашення кредитної заборгованості. ОСОБА_1 здійснила останній платіж карткою 27.12.2014р. (платіж аптека, м.Харків, вул.Вернандського,14). Інших дій відповідач з платіжною картою не здійснювала.

У справі встановлено, що строк дії картки визначений «10.2015», відповідно до довідки банку, інших доказів сторонами суду не представлено, тому суд дослідив саме ті докази, які представлені сторонами.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2018 року.

Суддя