Справа №463/4501/18
Провадження №2/463/1644/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобовязання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пені за прострочення виконання грошового зобовязання за період з серпня 2017р. по грудень 2017р. в загальному розмірі 57375 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015р., з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р., в загальному розмірі 45972,25 грн. з яких 12 500 грн. тіло кредиту, 20 972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12 500 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. На підставі такого рішення судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Личаківському ВДВС м. Львів, однак відповідачі ухиляються від виконання судового рішення. За умовами кредитного договору, в разі виникнення заборгованості з погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної у п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За своєю природою такі кошти є неустойкою і за період з серпня 2017р. по грудень 2017р. її загальний розмір становить 57 375 грн., які просить стягнути в примусовому порядку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.08.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

У звязку з неявкою відповідачів та відсутністю підтверджень про отримання останніми копії ухвали про відкриття провадження, ухвалою суду від 03.10.2018р. розгляд справи відкладено та одночасно, з ініціативи суду призначено розгляд справи з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не зявились повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не скерували. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПКУ країни, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування (а.с.11-13).

В свою чергу, як встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. (а.с.3-6), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015р. (а.с.7-10), в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобовязались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобовязань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобовязань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р., до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а всього на суму 45 972,25 грн.

Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 а користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а всього на суму 45 972,25 грн.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальників, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. і що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Доказів про виконання відповідачами грошового зобовязання, в тому числі судового рішення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із п. 2.1 договорів поруки, поручителі зобовязуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобовязань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ч. 1 ст. 550 ЦК України.

В цивільному праві неустойка виконує дві основні функції. Вона є способом забезпечення виконання зобов'язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов'язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов'язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення.

Як зазначила ОСОБА_5 Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018р.) за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобовязання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

В п. 3.2 рішення № 7-рп/2013 від 11.07.2013р. у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вище уже зазначалось, що за приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, тоді як згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. заборгованість за тілом кредиту становить 12500 грн.

Виходячи з умов кредитного договору, саме на таку суму нараховується пеня.

Однак, обрахований позивачем розмір пені за період з серпня 2017р. по грудень 2017р., тобто лише за 5 місяців в загальному становить 57 375 грн., що практично в пять разів перевищує заборгованість, на яку нараховується пеня.

З огляду на зазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності невиконаного грошового зобовязання до наслідків, які спричинені допущеним порушенням, суд приходить до висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню до суми 1000 грн., яка буде справедливим наслідком порушення відповідачами боргових зобовязань протягом 5 місяців.

З огляду на зазначене, позов належить задовольнити частково, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню до суми 1000 грн.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники.

Оскільки позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, про що долучено копії відповідних документів (а.с.14), судовий збір за правилами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 509, 526, 534, 549, 550, 551, 554, 607, 610, 625, 627, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (02.09.1982р.н., м. Львів, вул. Тарнавського, 26/12, ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_3 (01.02.1982р.н., остання відома адреса реєстрації: Львівська обл., Самбірський р-н., вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (Львівська обл.., Пустомитівський р-н, с. Басівка, вул. Л. Українки, 10, ідентифікаційний код НОМЕР_3) пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (02.09.1982р.н., м. Львів, вул. Тарнавського, 26/12, ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_4 (18.11.1982р.н., Львівська обл., м. Сокаль, вул. Мулявки, 3, ідентифікаційний код НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (Львівська обл.., Пустомитівський р-н, с. Басівка, вул. Л. Українки, 10, ідентифікаційний код НОМЕР_3) пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 234,93 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 234,93 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 234,93 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.