17.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/3751/17
Р І Ш Е Н Н Я
17 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Скрипник К.О.,
за участю секретаря судового засідання Мікунової К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-
Представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надано відзив на позов, згідно якого викладено заперечення проти позову, оскільки відповідач вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки грошових коштів від ОСОБА_3 він не отримував, й навіть не знав про їх існування, а грошові кошти у розмірі 146 779,50 грн. підлягають стягненню саме з ОСОБА_3, який їх отримав згідно розписок, які є в матеріалах справи (а.с.114-115).
Заяви (клопотання) учасників справи.
Від позивача ОСОБА_1 18.10.2018 року надійшла письмова заява про те, що вона позов свій підтримує та просить слухати справу у її відсутність та винести судове рішення. Крім того, від позивача електронною поштою на адресу суду 17.12.2018 року надійшла заява про відкладення судового розгляду на іншу дату у звязку з зайнятістю на роботі. Разом з тим, суд розглянувши вказану заяву, вважає, що вона не підлягає задоволенню за нижченаведеним.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.
Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.
За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи, що відсутні належні докази, які б підтверджували поважність пропуску судового засідання та те, що неявка ОСОБА_1 у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги наявність в справі письмової заяви позивача про розгляд справи у її відсутність, розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання на іншу дату та задоволення заяви позивача про відкладення розгляду справи.
Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.
Співвідповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.
Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, з огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Житловий будинок № 21 по вул. Мельникова (колишня назва «Щорса») в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.10).
24 лютого 2014 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 було посвідчено довіреність, згідно якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися (продати за ціну і на умовах на свій розсуд) належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами при ньому, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, вул. Щорса, буд. № 21 (а.с.8,9).
Судом встановлено, що згідно розписки від 01 березня 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 завдаток за продаж жилого будинку за адресою: м. Новомосковськ, вул. Щорса, буд. № 21 в сумі 5000 доларів США. З вказаної розписки вбачається, що сторони домовились про продаж будинку за 60 000 доларів США в строк до 01 серпня 2014 року (а.с.6).
Згідно розписки, яка мається в матеріалах справи від 15.03.2014 року, особисто ОСОБА_3, в разі відмови покупця від купівлі нерухомості, а саме, житлового будинку № 21 в м. Новомосковськ по вул. Щорса, зобовязався повернути завдаток в сумі 4000 доларів США.
Крім того, особисто ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 2200 грн. для виготовлення оцінки нерухомості (а.с.7).
Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.
Також, судом було встановлено, що між сторонами по справі договір - купівлі продажу жилого будинку за адресою: м. Новомосковськ по вул. Щорса, 21, у встановленому законом порядку укладений не був, правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу у письмовій формі не укладався.
Дійсно, як встановлено у судовому засіданні в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 183/8177/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено (а.с.16-17).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зробив висновок про те, що відповідач ОСОБА_3 домовляючись з позивачем ОСОБА_1 про продаж будинку № 21 по вул. Щорса в м. Новомосковськ, не є стороною правочину щодо купівлі-продажу зазначеного будинку, а є лише представником власника домоволодіння ОСОБА_2 і діяв в його інтересах, і грошові кошти за розписками отримував не на свою користь.

Разом з тим, суд дослідивши розписки від 01 березня 2014 року та 15 березня 2014 року, в яких не зазначено, що ОСОБА_3 діє за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_4, який є власником будинку та грошові кошти отримує саме на його користь. Адже, згідно довіреності від 24.02.2014 року ОСОБА_4 надав право ОСОБА_3 укласти у разі необхідності від імені ОСОБА_4 попередні договори з правом отримання авансу (грошового забезпечення), визначаючи при цьому суми, строки та умови договорів на свій розсуд.

Однак, зазначені розписки не є попереднім договором купівлі-продажу нерухомості та не є договором купівлі-продажу, оскільки не відповідає жодним вимогам встановленим для договорів, а є саме, розпискою про отримання авансу за житловий будинок.

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, останній жодних грошових коштів від ОСОБА_3 не отримував, і навіть не знав тривалий час про факт отримання грошей від ОСОБА_1, та вказані кошти згідно розписок підлягають стягненню з ОСОБА_3 Тим паче, ОСОБА_4 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, на даний час відкрито провадження у справі (а.с.117).

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факт передачі грошових коштів саме ОСОБА_3

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не було встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що сторонами договір купівлі-продажу будинку не укладався, суд вважає, що певні грошові суми, які позивач надавав відповідачу по справі, є авансовими сумами. У звязку з чим, сторона, яка видала аванс, в даному випадку позивач, має право вимагати його повернення у випадку невиконання договору в тому розмірі, в якому він надавався.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторона, яка видала аванс, в даному випадку позивач, має право вимагати його повернення у випадку невиконання договору. Разом з тим, жодних доказів не надано, а судом не встановлено, що грошові кошти були отримані ОСОБА_4, а навпаки судом встановлено, та не заперечувалося позивачем, що спірні грошові кошти були отримані ОСОБА_3, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Натомість, позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення коштів також задоволенню не підлягають, оскільки позивач, зазначає його в якості співвідповідача, при цьому не висовує до нього ніяких позовних вимог.

З врахуванням зазначених норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, і керуючись ст. ст. 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2018 року.

Суддя К.О. Скрипник