Справа № 703/4312/18
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Кирилюк Н.А.
з секретарем Римським Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/4312/18 в порядку спрощеного провадження
за участю позивача ОСОБА_1,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «СмілаЕнергоінвест» про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 6 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року працювала в ТОВ «СмілаЕнергоінвест».
Оскільки після звільнення повний розрахунок з нею проведено не було, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 2800 грн. 96 коп. невиплаченої заробітної плати, 1676 грн. 13 коп. компенсації за невикористану відпустку та 5000 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі. Пояснила, що невиплата належних їй сум зумовило необхідність шукати додаткові джерела доходу для забезпечення існування.
Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином.
В направленому до суду відзиві відповідач не заперечував проти стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Однак, просив врахувати, що ТОВ «СмілаЕнергоінвсет» надавало послуги по теплопостачанню. 15 грудня 2017 року було розірвано договір по наданню цих послуг і з цього часу товариство не мало правових підстав для здійснення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідач планував виплати кошти всім працівникам за рахунок коштів, які заборгували органи влади та інші споживачі. Оскільки такого розрахунку проведено не було, кошти по заробітній платі також не були виплачені. Крім того зазначив, що позивачем не доведено наявність моральних страждань та розмір завданої моральної шкоди.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з трудової книжки серії АХ № 191527 позивач 6 травня 2010 року була прийнята в ТОВ «СмілаЕнергоінвест» по переводу з КП «Смілакомунтеплоенерго».
15 лютого 2018 року на підставі наказу № 15-к від цієї ж дати її було звільнено з займаної посади за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).
Згідно з довідкою ТОВ «СмілаЕнергоінвест» станом на 6 грудня 2018 року товариство не виплатило позивачу 4477 грн. 09 коп. заробітної плати.
Вказані обставини про наявність заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у направленому відзиві відповідач визнав, а тому суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині доведеними.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ст. 83 КЗпП України у випадку звільнення працівника йому сплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідач впродовж місяця безоплатно використовував працю позивача, чим було порушено гарантоване статтею 43 Конституції України право особи на оплату праці. Незаконною безоплатною експлуатацією праці позивачу заподіяно душевних переживань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що затримка виплати заробітної плати триває більш ніж пів року.
З наведеного суд робить висновок, що невиплата заробітної плати, а потім і розрахунку при звільненні, позбавила позивача можливості продовжувати звичайний спосіб життя.
При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо недоведеності завдання моральної шкоди.
В даному випадку суд керується судовою практикою Європейського Суду з захисту прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про судову практику та виконання рішень Європейського Суду» є нормою права для національних судів.
Так, зокрема, встановивши особу потерпілою у правах, Суд присуджує компенсацію моральної шкоди, суму якої встановлює керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості.
Таким чином, суд вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки було порушено право на вчасне отримання заробітної плати.
Враховуючи характер і тривалість порушень права працівника на оплату праці та одержання розрахунку при звільненні, приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача та матеріальний стан сторін по справі, з урахуванням вимог розумності та справедливості на підставі ст. 237-1 КЗпП України суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 1000 грн.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7, 12, 81, 89, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення подається до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 5 січня 2019 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк