ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/11630/17

Провадження № 22-ц/818/1797/18

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року у складі судді Аркатової К.В.

у цивільній справі № 638/11630/17 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

03.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, в якому просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, навмисно заподіяною протиправною тривалою бездіяльністю відповідача, просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу компенсацію моральної шкоди в розмірі 81 000,00 грн., спричиненої відповідачем противоправною тривалою бездіяльністю.

Позов обґрунтовано тим, що 15 лютого 2017 року він звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про кримінальне правопорушення, яке скоєне посадовою особою відповідача при імітації розслідування по кримінальному провадженню № 0000516, однак в порушення ст. 214 КПК України, відповідач не вніс цю заяву дол. ЄРДР, що стало підставою для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність відповідача.

01 березня 2017 року Червонозаводським районним судом м.Харкова було ухвалено постанову, якою було зобовязано відповідача внести до ЄРДР відомостей, викладених в його заяві про кримінальне правопорушення.

16 березня 2017 року відповідачем було зареєстровано кримінальне провадження № 0000226 за ч. 2 ст. 382 КК України, а вже 19 квітня 2017 року відповідачем без проведення комплексних слідчих дій, винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження.

Постанову про закриття кримінального провадження на його адресу не було направлено у передбачені законодавством строки.

14 червня 2017 року Червонозаводським районним судом м.Харкова розглянуто його скаргу на постанову про закриття кримінального провадження , встановлено факт її необґрунтованості та скасовано.

Отримавши постанову Червонозаводського районного суду, відповідач не виконав вимог суду по виправлення недоліків та по теперішній час продовжує бездіяльність.

Зазначеним порушені його конституційні права на доступ до правосуддя, чим спричинив йому моральну шкоду, оскільки він є інвалідом 2 групи, змушений на протязі тривалого часу відвідувати судові інстанції, також він позбавлений почуття безпеки, правової стабільності та верховенства права, було порушено його психологічне благополуччя, він став нервувати, загострилися раніше отримані травми, часто відбуваються нервові зриви, що негативно впливає на його стосунки з рідними та близькими, він витрачає свій час на звернення до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією, що призвело до погіршення та позбавлення можливості реалізації звичок та бажань, неможливості продовжувати активне особисте та суспільне життя, потребує додаткових зусиль для організації свого життя, він втратив віру у законність, справедливість, в свою соціальну захищеність.

Посилаючись на те, що протиправними діями/бездіяльністю прокуратури Харківської області порушено його права та свободи, позивач просив на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) стягнути з відповідача 81 000,00 грн. на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду є несправедливим, прийнято з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. ст.23, 1167, 1174 та 1176 ЦК України, на підставі яких шкода , завдана неправомірними діями органів досудового розслідування відшкодовується державою незалежно від наявності вини, та позивач звільняється від доведення вини відповідача . Тривала бездіяльність відповідача була встановлена ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Наголошує на тому, що його позов обґрунтовано саме положеннями ст.ст. 23, 1167, 1174 та ч.6 ст. 1176 ЦК України, але судом не враховані правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 12 квітня 2017 року по справі № 6-3014цс16, від 22 червня 2017 року по справі № 6-501цс17; та Верховного суду від 25 червня 2018 р. по справі №61-496св18; від 11 червня 2018 року по справі № 61-14157ск18; від 25 липня 2018 року по справі № 61-2986ск18; від 19 вересня 2018 року по справі № 61-6648св18, які розяснюють застосування вищенаведених норм права та є обовязковими для суду при ухваленні рішення.

Судом першої інстанції не застосовано практику Європейського суду проігноровано вимоги Закону України № 3477 від 23.02.2006 року « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду по правам людини», посилаючись на рішення Європейського суду по справі « Абдулазиз, Кабалез та Балкандали против Соединенного королівства» 1985, зазначає, що моральна шкода не завжди може бути підтверджена якимись доказами.

Вказує, що справу розглянуто з порушенням вимог ст. 210 ЦПК України, щодо встановлених строків розгляду.

19.12.2018 року прокуратурою Харківської області до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, посилаючись на судові рішення Верховного Суду від 10.10.2018 року по справі №640/3837/17; від 04.07.2018 року № 641/2328/17; № 638/14260/16 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року у справі № 638/9752/15, в яких суд касаційної інстанції висловив позицію, що сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,та підтверджується наявними у справі доказами, що 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про кримінальне правопорушення, здійснене слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_2 щодо невиконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова. ( а.с. 18-19).

Згідно витягу з ЄРДР від 16.03.2017 року до прокуратури Харківської області 15.03.2017 року надійшла ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжова В.А. від 01.03.2017 року щодо зобов'язання внесення відомостей до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 від 15.02.2017 року щодо невиконання рішень суду старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 Вказані відомості внесені до ЄРДР за № 0000226 ( а.с.10)

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 19 квітня 2017 року закрито кримінальне провадження № 0000226 у зв'язку з відсутністю в діях старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України ( а.с.8).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 19 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000226. Заявнику відмовлено в частині скарги про визнання незаконною бездіяльності слідчого прокуратури Харківської області ( а.с.6).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 1176 ЦК України та про необґрунтованість позовних вимог, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, також не доведено протиправність поведінки органів досудового розслідування та причинного звязку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції .

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач пов'язує завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням посадовою особою прокуратури Харківської області розслідування кримінального провадження № 0000226.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, ОСОБА_5 Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю відповідача, вважаючи процесуальні рішення слідчого прокуратури Харківської області незаконними з огляду на їх скасування слідчим суддею.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, які, з огляду на зміст ст.ст.1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та змісту його позовних вимог, свідчили б про наявність підстав для задоволення позову.

Оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №.0000226.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв'язку з процесуальними рішення слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 червня 2017 року визнана тривала неправомірна бездіяльність посадових осіб відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даною ухвалою лише встановлено неповноту дій слідчого, не визнано дії працівника відповідача неправомірними чи протиправними,а тому апелянтом не доведено належними та допустимим доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв'язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

З огляду на викладене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції невірно застосовані положення статей 23, 1167, 1174 та ч.6 ст. 1176 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно невідповідності судового рішення вимогам закону та не застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, судова колегія не погоджується з ними з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, не послався саме на правові висновки Верховного Суду, але , як вже зазначено вище, висновок суду про відмову в задоволені позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України , викладених у постанові від 22 червня 2017 року по справі № 6-501цс17 та Верховного Суду , викладеному в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду першої інстанції не узгоджується з висновками Верховного Суду у конкретних справах (провадження № 61-496св18; 61-14157ск18) з огляду на те, що в зазначених постановах Верховного Суду констатовано можливість застосування положень ст.ст. 23, 1167, 1174 та ч.6 ст. 1176 ЦК України, виходячи з конкретних обставин справи, але вони не містять узагальнених висновків застосування норм права до категорії певних справ. Вказані рішення Верховного Суду не містять в собі правового висновку, а відтак й не підлягають обовязковому застосуванню судом при вирішенні даного спору.

Наведені у апеляційній скарзі доводи, про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог статей 23, 1174 ЦК України, які гарантовані статтею 56 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників Прокуратури Харківської області, факту наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивач суду не надав.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, 375; 381-384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді:

ОСОБА_6

ОСОБА_7