Провадження №2/193/498/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 грудня 2018 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О. В.
за участі секретаря судового засідання Мельникової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання будинку разом із земельними ділянками його особистою приватною власністю. Мотивуючи вимоги позивач вказав, що він з 2000 року по 2013 рік з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. 24 вересня 2008 року (в період перебування у шлюбі) за власні кошти він придбав спірний будинок та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що зазначений будинок і земельні ділянки є його особистою власністю, оскільки придбав за власні кошти, з відповідачем вони як подружжя не проживали, спільного господарства не вели.
Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, визначені строки для подачі відзиву на позов.
Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач на судове засідання не з'явилась, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідача не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, відзив не надала.
Оскільки учасники справи на судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Таку правову позицію виклав в постанові Верховний Суд України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.
Таким чином, на дату укладення договору купівлі продажу житлового будинку, позивач та відповідач разом не проживали та спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали.
Викладене вище свідчить про те, що позивач придбав спірний будинок та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, та для ведення особистого селянського господарства за особисті кошти, тому є його особистою власністю, відповідно положень п.3 ч.1 ст. 57 СК України.
Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 3400,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1602 грн. 73 коп.
Керуючись ст. ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 3400,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1602 грн. 73 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В.Шумська