ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3875/18 Справа № 212/6919/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у місті ОСОБА_3, повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди у звязку із ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позову, посилався на те, що з 20.12.1994 року по 10.06.12014 року він перебував в трудових відносинах з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат".

17.03.1999 року з вини відповідача з позивачем стався нещасний випадок, в наслідок чого останній отримав закритий перелом правої голіні.

16.06.2016 року позивачу первинно встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легенів (20%) та радикулопатія (10%).

В подальшому внаслідок професійного захворювання та нещасного випадку, позивачу встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності.

У зв'язку із ушкодженням здоров'я через нещасний випадок та професійне захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з виробничою травмою та професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди оцінює 235690,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в наслідок ушкодження здоровя у розмірі 33000 (тридцять три тисячі) гривень 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач, вказує на те, що суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги в порушення вимог процесуального закону судовий збір з відповідача стягнув у повному обсязі.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу завдання йому моральної шкоди та її розміру. Вказує, що судом не взято до уваги те, що позивач страждає ХОЗЛ з 2014 року, між тим продовжував працювати до виходу на пенсію у квітні 2016 році, при цьому морально не страждав.

Окрім того, посилаючись на надані позивачем виписні епікризи, вказує, що в них не зазначено про скарги позивача на порушення душевної рівноваги, розпач, тривогу, дратівливість, страх, поганий сон та інше. Відповідач вказує і на те, що позивач з власної ініціативи пропрацював на підземних роботах зі шкідливими умовами праці більше 21 року, маючи при цьому можливість вийти на пенсію на пільгових умовах.

Також, зазначає, що позивач в процесі трудової діяльності мав пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці, а тому у нього відсутні підстави вимагати відшкодування моральної шкоди.

Наводячи приклади рішень інших суддів в аналогічних справах, вказує на те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, у звязку із чим підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 33000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає глибинні моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманих ним професійних захворювань, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Вказує, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував того, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання став тривалий час роботи в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, а саме більше 20 років 3 місяців здоровю позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком» завдавалася шкода, яка призвела до хронічного професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності.

Відзив на апеляційні скарги не надавався.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому правильність висновків суду першої інстанції поза межами апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряються.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 і заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача, підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з 20.12.1994 року по 10.06.2014 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки серія БТ-І № 0969528, та не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

17 березня 1999 року з позивачем стався нещасний випадок.

Відповідно до акту про нещасний випадок №3 від 19.03.1999 року, складеного комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, в п.6.9 зазначено діагноз ушкодження здоров'я потерпілого: Закритий передній вивих правої голені з розривом сумочно-зв'язного апарата та здавленням судинно-нервового пучка. У п.10 акту встановлені винні в нещасному випадку, який стався з позивачем, а саме механік дільниці №12 ОСОБА_5, механік підземної дільниці ОСОБА_6 та горний майстр дільниці №12 (а.с.11).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини 16.06.2016 року ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання за діагнозами, хронічне обструктивне захворювання легень та радикулопатія.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.10.2016 року, в пункті 17 зазначено, що причиною отримання профзахворювання являється робота впродовж 20 років 3 місяців в умовах шкідливого впливу, а саме концентрації пилу з вмістом вільного кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 6,8 мг/м при гранично допустимий 2,0 мг/м по СанПін 4617-88; маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: 30 кг. при нормі 30 кг.; періодичне перебування в незручній та/або фіксованій позі - 32,4 % зміни при допустимому 25%; робоча поза: з нахилом тулуба до 30 градусів від 130 до 210 разів за зміну при допустимих 51-100 разів.

Згідно висновку МСЕК від 21.07.1999 року позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку з каліцтвом.

Відповідно до висновку МСЕК від 02.02.2017 року серії 12 ААА № 044536 позивачу встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності, з яких первинно 20% - по ХОЗЛ; 10% по радикулопатії та повторно 10% - по трудовому каліцтву. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування».

Суд, частково, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, актом про нещасний випадок №3 від 19.03.1999 року встановлено вину підприємства у нещасному випадку який стався з позивачем 17 березня 1999 року під час виконання ним трудових обовязків, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19.10.2016 року встановлена причина отримання позивачем профзахворювання, а це робота впродовж 20 років 3 місяців в умовах шкідливого впливу і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153КЗпП України передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так у п.7 акту про нещасний випадок №3 від 19.03.1999 року , що стався 17 березня 1999 року об 11годині 30 хвилин, встановлено, що причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан монтажної лебідки та невиконання посадових обовязків, а винним особами визнано: механіка дільниці №12 ОСОБА_5 механіка підземної дільниці ОСОБА_6 та горного майстра дільниці №12 (а.с.11).

Отже, наведене свідчить про те, що в нещасному випадку, який стався з позивачем винні певні посадові особи підприємства, які порушили посадові обовязки та незадовільний технічний стан монтажної лебідки.

Окрім того, під час роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав професійне захворювання- хронічне обструктивне захворювання легень та радикулопатія, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 жовтня 2016 року складеного ПАТ «Кривбасзалізрудком», висновком МСЕК від 02.02.2017 року серії 12 ААА № 044536, згідно, якому позивачу встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності, з яких первинно 20% - по ХОЗЛ; 10% по радикулопатії та повторно 10% - по трудовому каліцтву.

Таким чином, в даному випадку відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обовязком держави (ст.3 Конституції України).

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про неодноразове лікування позивача у зв'язку з отриманим каліцтвом та професійним захворюванням правильно визнав, що йому була заподіяна моральна шкода, так як він втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, оскільки змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті отриманого на виробництві каліцтва та професійного захворювання, моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що каліцтво і професійне захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, та отриманим каліцтвом, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з отриманим каліцтвом і професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40 % безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров'я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва та професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, виключно з вини на відповідача, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров'я в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 33 000,00 грн. до 45 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 33 000 грн. до 45 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої зПублічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 33000 (тридцяти трьох тисяч) грн. до 45000 (сокора пяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: