ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/6920/16

провадження № 22-ц/4809/337/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 ОСОБА_2

прокурор Сегеда Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, заступника прокурора м. Києва, Державної казначейської служби України, Головного управління МВС України в м. Києві на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2018 року, суддя Шевченко І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві, Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України, Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві, Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України, Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що по місцю проживання та роботи (в офісі), слідчим за дорученням Головного управління МВС України в м. Києві проведено обшуки, в ході яких вилучено у тому числі належні йому документи, стосовно підприємницької діяльності, банківських рахунків та майнового стану, а також компютерну та іншу техніку, грошові кошти. Такі дії були вчинені в межах досудового слідства у кримінальній справі № 20-3943 СУ ГУ МВС України в м. Києві, порушеній 18.04.2011 року за фактами фіктивного підприємництва та підроблення документів податкової звітності за ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України.

01.11.2011 року за місцем проживання у м. Кіровограді його було фактично затримано оперативними співробітниками УСБУ у м. Києві на виконання безпідставно винесеної слідчим Головного управління МВС України в м. Києві постанови від 28.10.2011 року про примусовий привід в якості свідка.

За наслідком виконання вказаної постанови, близько 16 год. його було доставлено до слідчого (м. Київ), яким вручено постанову про порушення щодо нього кримінальної справи за ч. 2 ст. 205 КК України, з кваліфікуючою ознакою - за попередньою змовою зі своїм сином - ОСОБА_3 В цей же день його було затримано як підозрюваного у вказаній справі.

03.11.2011 року слідчим складено постанову про притягнення його як обвинуваченого у справі.

04.11.2011 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 7 500 грн., яка за нього внесена 07.11.2016 року. При цьому, такий запобіжний захід обрано слідчим виключно у звязку з тим, що його клопотання про взяття його під варту не було погоджено прокурором Шевченківського району м. Києва.

Факт незаконності винесення постанови слідчого про привід його в якості свідка від 28.10.2011 року співробітниками УСБУ у м. Києві, на підставі якої він фактично був позбавлений волі, було встановлено безпосередньо за наслідком розгляду його звернення від 07.11.2011 року прокуратурою м. Києва ще у грудні 2011 року.

Крім того, його сина ОСОБА_3 за вказаним обвинуваченням було затримано та взято під варту ще з 30.06.2011 року.

21.02.2012 року вказана кримінальна справа за № 20-3943 направлена для розгляду до Подільського районного суду м. Києва.

Позивач, органами досудового розслідування та прокуратури, обвинувачений у тому, що вчинив умисні дії, які виразились в організації фіктивного підприємництва, тобто створення суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) TOB «Н.Т.К. ОКТАН» та ТОВ «СІНЕРГІЯ-С» з метою прикриття незаконної діяльності, вчинені повторно, що заподіяли великої матеріальної шкоди державі, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ст.ст. 27 ч. 3, 28 ч. 2, 205 ч. 2 КК України.

Позивач зазначив, що 08.05.2014 року постановою Подільського районного суду м. Києва № 2607/2476/2012 вказану кримінальну справу направлено прокурору м. Києва для організації додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу у вигляді застави залишено без змін. Відповідне рішення було прийнято судом за клопотанням прокурора, мотивоване неповнотою досудового слідства, відсутністю достатніх доказів вини його сина, як організатора злочинної діяльності, а також те, що збір доказів по справі проводився з порушенням норм КПК та Конституції України. При цьому, суд констатував, що під час провадження досудового слідства обставини справи досліджені поверхово та однобічно, з порушенням вимог чинного законодавства, за наявності численних заяв свідків про надання свідчень під тиском слідчого та внаслідок фальсифікації ним відповідних протоколів, за наявності даних щодо ймовірної причетності працівників правоохоронних органів до зникнення 132 310 грн., наявних у фігурантів справи під час їх вилучення та огляду, відсутності, власне допустимих доказів самої події злочину.

На додатковому розслідуванні, у звязку з набранням чинності КПК 2012 року, прокуратурою м. Києва підслідність даної справи була визначена до Подільського УП ГУНП України в м. Києві.

Вказані матеріали 20.06.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27 ч.ч. 3-5, 28 ч. 2, 205 ч. 2 КК України.

Відносно позивача та його сина ОСОБА_3 відомості про кримінальні правопорушення окремо внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2014 року за № 0004451 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, та № 0004454 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України. Вказані кримінальні провадження обєднані з основним провадженням № 0000134.

Враховуючи висновки постанови Подільського районного суду м. Києва № 2607/2476/2012 від 08.05.2014 року, які фактично безумовно свідчили про відсутність жодних доказів причетності його та його сина до вчинення відповідних злочинів, як і самої події злочинів, у яких вони обвинувачувались, слідчий СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві в той же день 25.06.2014 року закрив кримінальні провадження № 0004451 та № 0004454 за відсутністю події злочину, продовживши «актоване» досудове розслідування за № 0000134.

Прокуратурою Подільського району м. Києва вказана постанова слідчого від 25.06.2014 року про закриття кримінальних проваджень «в частині щодо протиправних дій позивача» 08.10.2014 року була скасована.

За наявною інформацією, 03.09.2015 року, вказане провадження слідчим СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві щодо нього закрите за реабілітуючими підставами, запобіжні заходи скасовані, прийнято рішення про повернення вилучених речей/речових доказів.

З моменту порушення відносно нього кримінальної справи та її закриття за реабілітуючими підставами (з 01.11.2011 року по 03.09.2015 року) минуло 3 роки 10 місяців або 58 повних місяців, що є періодом перебування його під слідством та судом (притягнення до кримінальної відповідальності) у вказаному кримінальному провадженні.

Позивач зазначив, що незважаючи на закриття кримінального провадження та скасування запобіжних заходів, відповідну постанову, він так і не отримав. Рішення в частині повернення вилучених речей та застави не виконані, тобто негативні наслідки вказаного безпідставного кримінального переслідування діють стосовно нього і до цього часу.

ОСОБА_1 зазначив, що порушення кримінальних справ,принижувало його честь та гідність, так як ставило під сумнів його моральні якості, порядність, добре ім'я. Дана ситуація створювала негативну психологічну установку відносно нього як про людину кримінальну, аморальну, непорядну, сприяла упередженому ставленню до нього з боку оточення. Дана ситуація перешкоджала у реалізації особливо значущої кожної людини потреби у самоповазі та повазі з боку оточуючих, відобразилась на взаємовідносинах з різними людьми.

Будучи безпідставно затриманим 01.11.2011 року він був позбавлений можливості вільно жити, вільно реалізувати як особистість і професіонал, пересуватись за власним вибором та планувати власний час, чим було принижено його людську гідність та порушене одне з основних прав людини - на свободу та особисту недоторканість.

Зазначена ситуація кардинально позначилась на всіх сферах його життя, підірвала здоровя, докорінно змінила нормальний, звичний для нього душевний стан, внесла повну невизначеність щодо майбутнього. Переживання даної ситуації супроводжувалась усвідомленням надзвичайної серйозності виниклих життєвих ускладнень. Все своє життя, значні емоційні ресурси на протязі тривалого періоду часу він вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинності, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім'я, даючи численні пояснення слідчим та суду, організовуючи свій захист та власними силами захищаючи себе, звертаючись у різні інстанції з листами та скаргами для врегулювання виниклих не з його вини проблем.

Зазначені події змінили мікроклімат в його родині, оскільки його рідні також страждали через його скривджену репутацію, переживали почуття сорому, приниження та тривоги. Це мало руйнівні наслідки для шлюбу та близьких відносин, він втратив свою сім'ю, втратив постійні та близькі відносини зі своїм молодшим, на той час неповнолітнім сином. Зазначена ситуація суттєво змінила нормальний душевний стан його рідних, внесла невизначеність щодо майбутнього родини, позбавила почуття життєвої захищеності, усталеності та передбачуваності подій.

Ситуація, пов'язана із наведеним незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності та кримінальним переслідуванням впродовж значного часу майже 4-х років, у поєднанні з його обвинуваченням у вчиненні тяжких та особливо тяжких складів злочинів, була інтенсивно психотравмуючою для нього.

Позивач просив суд стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету 2902900 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2016 року по справі замінено відповідачів ОСОБА_4 управління НП України в м. Києві, подільське управління поліції ГУНП України в м. Києві та залучено до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_4 управління МВС України в м. Києві, Прокуратуру м. Києва та Державну казначейську службу України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.01.2017 року залучено Подільський РУ ГУМВС України в м. Києві до участі у справі.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 323 901 грн. моральної шкоди.

Крім того, позивач надав суду клопотання про стягнення на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 8300 грн. судових витрат на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2018 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Зазначено, що позовні вимоги не доведені позивачем належним чином, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між притягненням позивача до відповідальності та шкодою, на яку він вказує. Крім того, суд не навів мотивів обрахування моральної шкоди саме виходячи із 87 мінімальних заробітних плат, оскільки позивач перебував під слідством 58 повних місяців, тому слід дійти висновку, що розмір моральної шкоди необґрунтовано завищений. Крім того, судом не досліджено та не надано в рішенні відповідних обґрунтувань розміру стягнутих на користь позивача витрат на правову допомогу, з посиланням на відповідні докази.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за проведення психологічної експертизи.

Зазначено, що оригінал квитанції про оплату позивачем за експертизу ймовірно знаходиться в матеріалах експертної установи, відтак позивач не мав можливості надати такий доказ до справи повторно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Зазначено, що формула ОСОБА_5, відповідно до відомостей Державного реєстру методик проведення судових експертиз з 29.01.2016 року не застосовується. Висновок експерта та зазначений в ньому можливий розмір моральної шкоди не може лягати в основу проведення розрахунку при визначенні суми моральної шкоди та носить лише рекомендаційний характер.

В апеляційній скарзі заступник прокуратура м. Києва ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно позивача не завершене,тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, позивач статусу підозрюваного у кримінальному провадженні не набував. Висновок судово-психологічної експертизи не може бути безумовним доказом, який надає право на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.10.2018 року по справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

01.11.2018 року по справі визначено склад колегії суддів.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління МВС України в м. Києві.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва.

До суду надано відзив Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 в якому заперечують проти задоволення апеляційної скарги за зазначають, що враховуючи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог він не ставив питання про стягнення витрат за проведення експертизи, а також відсутні докази, а саме квитанції про оплату за дану експертизу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.11.2018 року справу призначено на 20.12.2018 року на 11 год.30 хв.

До суду надано відзив представника позивача на апеляційну скаргу в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається, що зміст постанови слідчого від 03.09.2015 року свідчить про повну реабілітацію позивача у межах предявлених обвинувачень у кримінальній справі. Виділені після закриття матеріали у кримінальному провадженні № 0000134 стосуються інших подій та осіб і до позивача процесуального відношення не мають. Доказів, які б спростували висновок судової експертизи відповідачами не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України , заступника прокурора м. Києва, головного управління МВС України в м. Києві підлягають задоволенню частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду, а ч. 7 вказаної статті визначає, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Суд першої інстанції послався на ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) .

У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Суд першої інстанції зазначив, що статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1.постановлення виправдувального вироку;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються - моральна шкода.

Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Суд першої інстанції встановив, що 01.11.2011 стосовно позивача ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 20-3943 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 27, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 205 ч.2 КК України та 04.11.2011 року йому обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У ході судового розгляду справи Подільським районним судом міста Києва 08.05.2014 року кримінальну справу направлено на додаткове розслідування.

На додатковому розслідуванні підслідність справи визначено за Подільським УП ГУНП України у м. Києві та вказані матеріали кримінальної справи внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134.

Слідчим відділом Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 23.06.2014 року про те, що ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 організував реєстрацію та забезпечив діяльність фіктивних субєктів господарювання без мети здійснення підприємницької діяльності, для прикриття незаконних видів діяльності, а також організував вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення кримінального правопорушення, спрямованих на приховування їх походження та одержання, що заподіяло великої матеріальної шкоди державі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.

Крім того, Подільським РУ ГУМВС в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004451 від 25.06.2014 року про те, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 створили фіктивні субєкти господарської діяльності TOB «Н.Т.К. ОКТАН» та ТОВ «СІНЕРГІЯ-С» з метою прикриття незаконної діяльності, вчинені повторно, чим заподіяли великої матеріальної шкоди державі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.

Також, Подільським РУ ГУМВС України в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004454 від 25.06.2014 року про те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у організації вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, спрямованих на приховування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Вказані кримінальні провадження 25.06.2014 року обєднано в одне провадження під загальним номером №0000134, за результатами досудового розслідування якого Подільським РУ ГУМВС України в м. Києві і 25.06.2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

У подальшому прокуратурою Подільського району міста 08.10.2014 року Києва постанову про закриття кримінального провадження скасовано.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.1999 № 9-рп/99 у справі №1-15/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту предявлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

По вищезазначених кримінальних провадженнях позивач перебував під слідством та судом у період з 01.11.2011 року по 03.09.2015 року, а всього 58 повних місяців.

За нормами ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, здоровя і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що позивачем надано процесуальні документи, які підтверджують факт реабілітації та спричинення моральної шкоди, при цьому суд послався на висновок № 5412/17-61 проведеної у справі судової психологічної експертизи, відповідно до висновку якої ситуація, яка повязана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у кримінальній справі № 20-3943 (у подальшому зареєстрована в ЄРДР 25.06.2014 року № 0004451, № 0004454) була для нього психотравмуючою. Внаслідок зазначеної ситуації ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода), орієнтовний еквівалент грошової компенсації за спричинені страждання з урахуванням психологічних коефіцієнтів в літерному позначенні складатиме матеріальний еквівалент у 87 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві судом визначається з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в сумі 323 901,00 грн.

Відповідачі по справі є бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а тому суд стягує вищезазначені суми моральної шкоди з Державного бюджету України Державної казначейської служби України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує судові витрати по даній справі (витрати на правову допомогу а.с. 230-242 тому 2 на суму 8 300,00) на користь позивача за рахунок держави.

Щодо витрат за проведення експертизи позивачем та його представником не надано суду документів (квитанції щодо оплати проведення даної експертизи), які підтверджують оплату проведення експертизи. А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і ст. 1176 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду», суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в розмірі 323 901,00 грн. та судових витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 8 300,00 грн.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2011 стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 20-3943 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 27, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 205 ч.2 КК України та 04.11.2011 року йому обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Постановою старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві А.П. Безушко від 04.11.2011 року відносно позивача застосовано міру запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 7500 грн.

21.02.2012 року кримінальна справа №20-3943 направлена для розгляду до Подільського районного суду міста Києва.

Подільським районним судом міста Києва 08.05.2014 року кримінальну справу направлено на додаткове розслідування.

На додатковому розслідуванні у звязку з набранням чинності КПК України 2012 року прокуратору м. Києва підслідність справи визначено за Подільським УП ГУНП України у м. Києві та 20.06.2014 року вказані матеріали кримінальної справи внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 27 ч.ч.3-5, 28 ч.2, 205 ч.2 УУ України.

Постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25.06.2014 року кримінальне провадження закрито у звязку із відсутністю події кримінального правопорушення.

З зазначеної постанови вбачається, що 20.06.2014 року прокуратурою Подільського району м. Києва розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000134 від 20.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,ч.4,ч.5, ст..27, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України.

25.06.2014 року СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0004451 від 25.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст..ст. 27 ч.3, 28 ч.2, 205 ч.2 КК України.

25.06.2014 року СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0004454 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст..ст.27ч.3,209 ч.2 КК України.

Постановою старшого прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_10 від 25.06.2014 року кримінальне провадження №0004451 від 25.06.2014 року обєднано з кримінальним провадженням № 0000134, та присвоєно основний номер останнього.

Постановою старшого прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_10 від 25.06.2014 року кримінальне провадження №0004454 від 25.06.2014 року обєднано з кримінальним провадженням № 0000134, та присвоєно основний номер останнього.

Кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004451 від 25.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст..ст. 27 ч.3, 28 ч.2, 205 ч.2 КК України закрити у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004454 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.. 27ч.3, ст..209 ч.2 КК України закрити у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Продовжити досудове розслідування кримінального провадження № 0000134 від 20.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,ч.4,ч.5, ст..27, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України .

З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2014 року прокуратурою Подільського району м. Києва вказана постанова від 25.06.2014 року про закриття кримінальних проваджень була скасована.

В матеріалах справи знаходиться постанова слідчого слідчого відділу Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_11 від 03.03.2015 року про закриття кримінального провадження. Вбачається, що кримінальне провадження , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004451 від 25.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст..ст. 27 ч.3, 28 ч.2, 205 ч.2 КК України закрите у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслудувань № 0004454 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.. 27ч.3, ст..209 ч.2 КК України закрите у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, який обраний ОСОБА_1 скасуваний.

Речові докази повернути власнику відповідно до протоколів вилучення.

Продовжене досудове розслідування кримінального провадження № 0000134 від 20.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,ч.4,ч.5, ст..27, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України з метою встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності .

В матеріалах справи відсутні докази , що зазначена постанова була оскаржена відповідно до ст. ст.. 303, 304 КПК України слідчому судді .

Встановлені обставини свідчать , що кримінальні провадження відносно позивача № 0004451 від 25.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст..ст. 27 ч.3, 28 ч.2, 205 ч.2 КК України, № 0004454 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.. 27ч.3, ст..209 ч.2 КК України закриті у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження № 0000134 від 20.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,ч.4,ч.5, ст..27, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України продовжується розслідуванням з метою встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, тобто винні особи встановлюються.

Звинувачення по даному кримінальному провадженню позивачу не було предявлене.

Встановлені обставини спростовують доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі, що оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 20.06.2014 року не завершене, підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача відсутні.

Правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду регулюються ст.. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду, а ч. 7 вказаної статті визначає, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Позивач перебував під слідством та судом у період з 01.11.2011 року по 03.09.2015 року, а всього 58 повних місяців.

Суд першої інстанції при визначені розміру на відшкодування моральної шкоди позивачу послався на висновок №5412/17-61 проведеної у справі психологічної експертизи, якою визначений орієнтовний еквівалент грошової компенсації за спричинені страждання. З урахуванням психологічних коефіцієнтів в літерному позначені матеріальний еквівалент складатиме 87 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи. Суд першої інстанції визначив суму яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди у розмірі 323901.00 грн (3723х78).

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції в частині визначеного розміру на відшкодування моральної шкоди не відповідають дійсним обставинам справи.

В висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 12.03.2018 року №5412/17-61 зазначено, що суттєвий внесок у величину коефіцієнту індивідуальних особливостей робить факт незаконного перебування під вартою рідного сина(усвідомлення небезпеки життю і здоровю дитини протягом 400 діб) та постійний додатковий моральний тиск на ОСОБА_12 колишньою дружиною, матірю ОСОБА_12 .

Експерт зазначив, що у звязку з інтенсивним психотравмуючим впливом зазначених обставин на особистість під експертного чиннику «і» надаються значення у 1.5 балів.

У літерному позначенні складає матеріальний еквівалент: 58х1х1.501(1-0)-87 мінімальних заробітних плат.

Суд апеляційної інстанції не прийняв як належний доказ на підтвердження позову висновки експерта, оскільки перебуванням сина позивача під вартою не є в причино наслідковому звязку з даним позовом, відповідно експерт безпідставно зазначив даний чинник як психотравмуючий.

Відповідно до діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, при визначені відшкодування моральної шкоди приймаються до уваги ті обставини, які вплинули на моральний стан позивача у звязку з притягненням саме його до кримінальної відповідальності і наслідки яких настали у звязку з даним діями.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок , що доводи викладені в апеляційних скаргах в частині неправильного проведення розрахунку на відшкодування моральної шкоди знайшли часткове підтвердження.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума яка підлягає відшкодуванню позивачу на відшкодування моральних страждань у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності становить 220 000 грн. , що є неменшою ніж визначена законом. (58 місяців перебування під слідством і судом помноженим на мінімальну заробітну плату яка була чинна на день розгляду справи 3723 грн. судом).

Доводи ОСОБА_1 зазначені в апеляційній скарзі відносно стягнення на його користь витрат за проведення експертизи не спростовуються висновків суду, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивач не надав доказів , зокрема документ, який підтверджує оплату за експертизу у розумінні ст.. 95 ЦПК України.

Інші доводи апеляційних скарг, не знайшли свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі не сприяв всебічному розгляду справи і як наслідок ухвалив судове рішення, яке не ґрунтується на доказах, а тому є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 323 901 грн. з ухваленням нового судового рішення, яким позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в м. Києві - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2018 року скасувати в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 323 901 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві, Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України, Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч грн..)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір сплачений за подачу апеляційних скарг віднести за рахунок держави.

Текст постанови складено 26.12. 2018 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: