Справа № 587/1269/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.
Відповідачка, її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували, що 23 вересня 2010 року між відповідачкою та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій зазначено, що відповідачка приєднується до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та "Тарифів банку", які викладені на банківському сайті. Відповідно до умов договору, вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4700 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позовній заяві позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг, в яких визначений розмір відсотків за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за прострочення зобов'язання у вигляді нарахування процентів в подвійному розмірі, пені та штрафу. Відповідачка погоджується з розміром заборгованості за кредитом у сумі 6902,20 грн., проте, не згодна зі стягненням процентів, в тому числі в збільшеному розмірі, пені та комісії. Зазначала, що дійсно підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, причому з самими Умовами та Правилами ознайомлена не була, підтвердженням чого є відсутність її підпису на цих Умовах. В самій заяві не зазначений розмір відсотків за користування кредитом, не міститься також умови відповідальності за порушення зобов'язання. Посилаючись на ці обставини, просила відмовити в позові в частині стягнення процентів, пені та комісії, стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог.
З*ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником він зобовязаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 вересня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами-надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
Відповідач свої зобовязання належним чином не виконує.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не повернув суму заборгованості по кредитному договору, порушені права позивача підлягають судовому захисту.
Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд погоджується з позицією представника відповідача, який послався на те, що твердження банку про отримання відповідачем кредиту саме зі сплатою 27,60 відсотків на рік за користування кредитом належним чином не підтверджені. З наданої позивачем ОСОБА_2 про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» від 23.09.2010 року не можливо зробити висновок про те, яким саме банківським продуктом вирішив скористатись відповідач, а відтак неможливо зясувати відсоткову ставку по даному банківському продукту. Жодних доказів того, що відповідач отримав кредит у розмірі 4700 грн. саме зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік позивачем не надано. Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка надана суду позивачем, не можна вважати доказом погодженого розміру процентів за користування кредитними коштами, оскільки анкета-заява не містить відомостей, що саме цей банківський продукт було обрано відповідачем, так як в графі «виявив бажання оформити на своє імя» не зазначено жодного банківського продукту.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Умови та правила надання банківських послуг, в яких визначений розмір відсотків за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за прострочення зобов'язання у вигляді нарахування процентів в подвійному розмірі, пені та штрафу, не містять підпису відповідачки.
У звязку із цим доводи відповідачки та її представника про неознайомлення її з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов'язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов'язань, неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами.
У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015р. (справа №6-16цс15), зазначено, що згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), (Стандарт)... не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.
Таким чином, посилання позивача на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які складають між відповідачкою та Банком договір про надання банківських послуг, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 6902 гривень 20 копійок заборгованості за кредитним договором, проти чого не заперечує відповідачка, визнаючи позовні вимоги в цій частині.
Що ж стосується заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), можливість та розмір стягнення яких передбачений «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», то в цій частині позову необхідно відмовити, оскільки всупереч положенням ст.ст.12,81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які є складовими кредитного договору, були погоджені з відповідачкою.
На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 126 гривень 86 копійок судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 623, 549,550, 1049,1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя