Номер провадження: 22-ц/785/2816/18
Номер справи місцевого суду: 2-761/11
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеського міського управління земельних ресурсів про зобов'язання відновити межі земельної ділянки та встановлення порядку землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року, -

встановив:

19 вересня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та згідно останньої редакції від 07.04.2010 року (т.2 а.с. 198-200) просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки, що розташована під частиною домоволодіння по АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2, відповідно до порядку землекористування та меж Державного акту на землю; зобов'язати ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 встановити порядок землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що на підставі договору довічного утримання він є власником 27/100 частин будинку АДРЕСА_1 Станом на 22.08. 1994 року між ОСОБА_3 та попереднім власником ОСОБА_7 було визначено порядок користування земельною ділянкою, відповідно до якого земля була розділена між сторонами і ОСОБА_7 дала свою згоду на приватизацію відповідачкою земельної ділянки площею 297 кв.м. Однак, відповідач ОСОБА_3 самовільно захопила частину земельної ділянки, що раніше належала ОСОБА_7, чим порушили його права. У теперішній час позивач бажає здійснити приватизацію виділеної йому земельної ділянки, однак це питання не може бути вирішено у зв'язку з відсутністю згоди з боку відповідачів добровільно визначити порядок користування земельною ділянкою. Вказане і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеського міського управління земельних ресурсів про зобов'язання відновити межі земельної ділянки та встановлення порядку землекористування - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні його вимоги та покласти судові витрати на відповідачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної, а також земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду. Вимоги позивача носять неконкретний характер, оскільки ним в позові не зазначені конкретні розміри та межі між земельними ділянками.

З такими висновками районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні/

Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Судом встановлено, що 18 жовтня 1985 року ОСОБА_7 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_8 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, житловий будинок з надвірними прибудовами, який знаходиться в АДРЕСА_1 100% закінченого будівництва але не зданого в експлуатацію (т. 2, а.с. 144).

Рішенням Київської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 267 від 17 квітня 1987 року затверджено акт приймальної комісії із змінами, та прийнято в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 загальною площею 42,4 кв.м., в тому числі 2 житлові кімнати площею 28,5 кв.м. з надвірними прибудовами: сарай «Д» - 3,0 кв.м. х 2,0 кв.м., сарай «Г» - 2,20 х 2,30 кв.м., туалет «В» - 1, 3 х 0,8 кв.м., побудованих ОСОБА_9 - спадкоємицею - дружиною гр.. ОСОБА_8 (померлого), на земельній ділянці площею 570 кв.м. (т. 2, а.с. 150-151).

В подальшому ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу від 03.10.1989 року відчужила гр. ОСОБА_10 3/5 частин вищевказаного будинку (т. 2, а.с. 152-153).

Згодом Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів № 89 від 16.02.1990 року ОСОБА_10 було дозволено будівництво до належній їй частини домоволодіння АДРЕСА_1, прибудови «а1-а2» - 4,5х8,8 м для розміщення кухні, коридору, ванної та веранди, також сараю «Е» - 6,8х3,5 м, літньої кухні «Б» - 3,0х4 м та вбиральні «Ж» - 1,1х1,1 м, згідно до проекту (т. 2, а.с. 154).

31 серпня 1990 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Радченко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 62).

20.08.1993 року виконкомом Київської районної ради народних депутатів було прийнято рішення № 1000, яким узаконені самовільно зведені ОСОБА_3 сараї літ. «З» 2,0х2,0 м та літ. «И» - 3,5х1,25 м. (т. 2, а.с. 174).

Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів № 790 від 09.09.1994 року за ОСОБА_7 визнано право власності на тамбур площею 4,6 кв.м., зведений нею до належної їй частини домоволодіння та проведено розрахунок часток з оформленням права власності на нові ідеальні частки в домоволодінні:

- за ОСОБА_3 було визнано право власності на 73/100 частини домоволодіння: в будинку літ. «А» житлову кімнату площею 16,6 кв.м та коридор -6,5 кв.м; в літ. «а» - коридор 2,7 кв.м, кухню 12,3 кв.м. санвузол 4,8 кв.м; в літ. «аі» - коридор 3,2 кв.м, кладова 3,1 кв.м, а також дворові споруди: літня кухня «Б», гараж - сарай «Е», сараї «З» та «И», альтанка, ворота - №1, забори - №№ 2, 4. 6, 7, мостіння І, III;

- за ОСОБА_7 визнано право власності на 27/100 частин домоволодіння: в будинку літ. «А», кухню площею 5,4 кв.м.; в літ «А1» - житлову кімнату 11,9 кв.м., в літ «а2» - коридор 4,6 кв.м.; а також ганок, сараї «Д» і «Г», вбиральня - «В», хвіртка № 3, паркан - №№5,8 (т. 2, а.с. 159).

19.09.1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 були видані свідоцтва на право власності на їх частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами (т. 2, а.с. 163,164).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 771 від 07.08.1998 року було передано ОСОБА_3 в безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 328 кв.м. по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 102 оборот - 103).

24 вересня 1998 року представником Одеського міського земельно - кадастрового бюро ОСОБА_13 в присутності землевласника ОСОБА_3, суміжних землевласників/ землекористувачів ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15 було складено Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі, згідно якого проведена передача та встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 328 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 105).

Слід зазначити, що в акті міститься помітка про те, що спорів по встановленню меж земельної ділянки в натурі суміжними землекористувачами / землевласниками не виявлено.

28.12.1998 року ОСОБА_3 отримала Державний акт серії ІV - ОД № 051149 на право приватної власності на землю, з зазначенням площі ділянки у розмірі 0,0328 га та описанням меж земельної ділянки переданої їй у власність (т.1, а.с. 15).

05 червня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. було посвідчено Договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_7, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передала у власність ОСОБА_2 належні їй 27/100 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літерою «А» житловою площею 28,5 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня; «В» - вбиральня; «Г,Д,З,И» - сараї; «Е» - гараж-сарай; № 1-8 - огорожі; І-ІІІ -мостіння; ІV - шахта, розташованих на земельній ділянці площею 605 кв.м. (т. 1, а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9605, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 23).

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 3 статті 120 Земельного Кодексу в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права за договором довічного утримання було передбачено, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Як встановлено судом першої інстанції, та випливає із матеріалів справи, ОСОБА_7 за життя з власної волі домовилася із суміжними власниками домоволодіння щодо порядку і меж землекористування. Дала свою згоду на отримання ОСОБА_3 Державного акту про право власності на земельну ділянку розміром і конфігурацією згідно часток в домоволодінні за взаємною домовленістю, яка і була закріплена Державним актом.

Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Враховуючи, що загальна площа земельної ділянки, що належала ОСОБА_3 та ОСОБА_7 складала 605 кв.м., то ОСОБА_3 з часткою 3/5 мала право на 363 кв.м., а ОСОБА_7 - на 242 кв.м. спірної земельної ділянки. Після передачі ОСОБА_17 ОСОБА_7 у 1998 році 36 кв.м., у останньої залишилось у користуванні 242-36=206 кв.м. і земельна ділянка саме такого розміру могла перейти позивачеві за договором довічного утримання від 06.06.2003 року, оскільки на той час усі домовленості стосовно користування земельною ділянкою між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вже відбулися і були закріплені у встановленому законом порядку органом місцевого самоврядування.

У користуванні позивача на теперішній час знаходиться земельна ділянка у розмірі 243 кв.м., що відповідає 2/5 частинам домоволодіння, та не відповідає 27/100 частинам, які перейшли ОСОБА_2 за договором довічного утримання.

Що стосується суміжної земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

На підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29 квітня 1996 року ОСОБА_17 належало домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 47).

07 липня 1998 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гурьяновою Л.Г. було посвідчено заяву якою ОСОБА_7 надала згоду на видачу Державного акту на землю на частину її земельної ділянки, розміром 1,64х22 м., всього 36 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка примикає до земельної ділянки по АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_17 (т.1, а.с. 42).

06.11.1998 року Управління земельних ресурсів та кадастру виконкому Одеської міської ради надало Висновок № 360, в якому припускало можливість передачі безкоштовно в приватну власність гр., ОСОБА_17 земельної ділянки площею 630 кв.м.,за адресою: АДРЕСА_2, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ( т.1 а.с. 43)

З даного висновку вбачається, що за результатами обстеження та геодезичних вимірювань, виконаних КП «Одеспроект», площа земельної ділянки складає 630 кв.м.: у тому числі 595 кв.м. - згідно з першопочатковим відводом під індивідуальне житлове будівництво та 36 кв.м. згідно заяви гр. ОСОБА_7 - переходить в користування ОСОБА_17

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1122 від 25.12.1998 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_17 земельну ділянку площею 630 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (т. 1, а.с. 44).

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_17 20 травня 1999 року отримав Державний акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю (т.1, а.с. 14).

10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г. було посвідчено Договір дарування частини земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_17 подарував, а ОСОБА_20 прийняла в дар частину належної дарителю земельної ділянки, площею 0,0173 га, що розташована на території АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 48).

Того ж дня, 10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г. було посвідчено Договір дарування частини земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_17 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар частину належної дарителю земельної ділянки, площею 0,0188 га, що розташована на території АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 51).

Також, 10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г. було посвідчено Договір дарування частини домоволодіння, згідно умов якого ОСОБА_17 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар 17/100 часток належного дарителю домоволодіння АДРЕСА_1 яке в цілому складається з двох кам'яних жилих будинків, означених в схематичному плані літерами «А», «Ж», жилою площею - 137,0 кв.м., та надвірних споруд означених: «Г» - сарай, «Е» - гараж, 2-7 - огорожа, І - мощіння, розташованих на земельній ділянці площею 630 кв.м.

В користування обдарованої перейшло із літери «А»: 1-1 - коридор; 1-2 - кухня; 1-3 - житлова; 1-4 - коридори; 1-5 - житлова; 1-6- санвузол, житловою площею - 36,4 кв.м.; літера «Е» - гараж (т. 1, а.с. 54).

До того ж 10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г. було посвідчено Договір дарування частини домоволодіння, згідно умов якого ОСОБА_17 подарував, а ОСОБА_20 прийняла в дар 65/100 часток належного дарителю домоволодіння АДРЕСА_1 яке в цілому складається з двох кам'яних жилих будинків, означених в схематичному плані літерами «А», «Ж», жилою площею - 137,0 кв.м., та надвірних споруд означених: «Г» - сарай, «Е» - гараж, 2-7 - огорожа, І - мощіння, розташованих на земельній ділянці площею 630 кв.м.

В користування обдарованої перейшло: житлове літера «Ж» повністю, житловою площею 66,9 кв.м. (т. 1, а.с. 57-58).

24 березня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів ОСОБА_6 було видано Державний акт Серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0188 га. яка розташована в м. Одесі по АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 59).

Також, 24 березня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів ОСОБА_20 було видано Державний акт Серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0173 га. яка розташована в м. Одесі по АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 64).

06 квітня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_20, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_21», вказане підтверджується копією Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 63).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_17 помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3535.

29 листопада 2007 року державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальнікова З.В. видала два Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_17 18/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 0,0269 кв.м. за цією ж адресою (т. 1, а.с. 142-147).

Після смерті ОСОБА_7, в 2004 році ОСОБА_2 розпочав приватизацію її частки земельної ділянки та не виготовив відповідаючого дійсності технічного паспорту. Технічний паспорт, який був наданий при виконанні технічної кадастрової документації, має дату 25.07.2003 року, а його зміст відноситься до технічного паспорту 1997 року (площа земельної ділянки вказана 605 кв.м, та відображена інша конфігурація ділянки).

Як було встановлено раніше, в 1998 році ОСОБА_7 передала своїм сусідам ОСОБА_17 36 кв. м своєї ділянки, що відображено у нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_7 від 07.07.1998 року та Висновку управління земельних ресурсів та кадастру виконкому Одеської міської ради № 360 від 06.11.1998 року, який включений до інвентаризаційної справи КП ОМБТІ та РОН. За первинним землевідводом родині ОСОБА_17 було виділено земельну ділянку площею 594 кв.м., враховуючи 36 кв.м. переданих ОСОБА_7, їх ділянка збільшилася та її розмір став складати 630 кв.м.

В матеріалах КП «ОМБТІ та РОН» за адресою АДРЕСА_1 значиться земельна ділянка площею 605 кв.м, але це не відповідає дійсності оскільки фактичний розмір ділянки складає 569 кв.м (605 кв.м - 36 кв.м), та ділянка визначена іншої, ніж фактична, конфігурації.

При оформленні державного акту на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_3 були здійснені заміри та встановлено площу земельної ділянки, яка складає 328 кв.м.

Таким чином, на момент укладення договору довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 користувалася ділянкою площею 241 кв.м (569 кв.м - 328 кв.м). Організації які складали для ОСОБА_2 технічну кадастрову документацію та топографічний план керувалися технічним паспортом КП «ОБТІ та РОН» 2003 року та визначали площу ділянки ОСОБА_2 у розмірі 271 кв.м.

В 2007 році з метою проведення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, останнім було замовлено в Українському державному науково виробничому інституті зйомок міст та геоінформатики ім. А.В. Шаха геодезичні роботи по визначенню площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 116-131).

Згідно технічного звіту було встановлено, що земельна ділянка яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 має площу 0,0243 га; земельна ділянка ОСОБА_3 має площу 0,0340 га, земельна ділянка ОСОБА_28., ОСОБА_17, ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 має площу 0,0639 га.

Згідно висновку № 568 від 11.12.2007 року Українського державного науково виробничого інституту зйомок міст га геоінформатики ім. А.В. Шаха - координати кутів поворотів окружних меж ділянки ОСОБА_3, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1, не відповідають точкам координат, занесеним в базу даних Одеського міського управління Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» на 30.10.2007 року; координати кутів поворотів окружних меж ділянки ОСОБА_17, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 не відповідають точкам координат, занесеним в базу даних Одеського міського управління Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам», у зв'язку з розворотом координат на земельній ділянці. Встановлення причин даної невідповідності не входить в компетенцію Одеського відділення інституту «УкрГеоінформ» за відсутністю у останнього функцій ведення слідства або дізнання (т. 1, а.с. 191-195).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З метою встановлення причин невідповідності координат та фактичних розмірів земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін, судом була призначена судово будівельно - технічна експертиза, проведення якої було доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНЮГ- ЕКСПЕРТИЗА».

Відповідно до експертного висновку № 207 від 18.08.2009 року - площа та розміри ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_3, не в повній мірі відповідає Державному акту серії НОМЕР_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виділеної ОСОБА_3 на підставі Рішення Одеської міської ради від 28.12.1998 року.

Відповідно з державним актом ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 328 кв.м по АДРЕСА_1. В фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 338 кв.м. Збільшення площі пов'язано з самозахопленням площі 10 кв.м за рахунок прилягаючої вул. Бригадної, про що свідчать збільшення лінійних розмірів меж від т. Г до т. В, уздовж вул. Бригадної від 27,53 м до 27,8 м (+0,17 м) та від т. В до т. Б, уздовж вул. Петрашевського від 11,65 до 12,16 м (+0,51 м).

Ділянка самозахоплення в односторонньому порядку прилягає до зовнішніх меж ОСОБА_3 та ніяким чином не впливає на межу суміжного землекористування з ділянкою ОСОБА_23

12.06.2013 року позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_24 звернулись до суду з клопотанням про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи пояснивши, що проведення зазначеної експертизи необхідно для встановлення розбіжностей між раніше призначеними експертизами, а саме висновку № 568 виготовленого Одеським відділенням "Укргеоінформ" (т. 1, а.с. 191-195), призначеної на підставі ухвали суду від 29.06.2006 року (т. 1, а.с. 79), висновку № 207 виготовленого Оціночною фірмою "ІНЮГ-ЕКСПЕРТИЗА" від 18.08.2009 року (т. 2, а.с. 45-58), призначеної на підставі ухвали суду від 22.12.2008 року, а також технічного звіту, виготовленого ДП "ЦДЗК "Одеська регіональна філія" (т. 2, а.с. 28-50) та технічної документації виготовленої ДП "ЦДЗК "Одеська регіональна філія" (т. 2, а.с. 204-231).

Згідно висновку № 3320 судової земельно - технічної експертизи від 18.03.2015 року, виконаного експертами Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз вбачається, що: фактична площа, розміри та конфігурація зовнішніх меж, а також місцезнаходження земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідає її державному акту Серії ІV -ОД № 051149 від 28.12.1998 року, та земельна ділянка ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не відповідає державному акту серії НОМЕР_8 від 20.05.1999 року виданого на ім'я ОСОБА_17. Також в своєму висновку експерт зазначає, що для встановлення меж відповідно до правовстановлюючих документів необхідно повести ряд геодезичних робіт по встановленню меж в натурі.

Проте апеляційний суд вважає, що жодного самозахоплення не було, межі ділянки не змінювались, плутанина має місце через наявність технічних помилок, наявність яких була встановлена в ході судового розгляду в порядку адміністративного провадження та визнана Одеським міським управлінням земельних ресурсів (лист від 17.10.2012 р. № 01-27/р-34-1197-04) (т. 3 а.с. 166).

На листі № 16 Технічної документації по складанню державного акту ОСОБА_3 на право приватної власності на землю, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1, виконаного Державним - комунальним підприємством Одеське міське земельно - кадастрове бюро (надалі за текстом ТД) в каталозі координат окружних меж між точками 10 та 9 пропущена точка 10 К, ця точка позначена на листі ТД № 17, де приведені координати ділянки, площа якої знаходиться за червоною лінією (на державному акті ця частина ділянки виділена червоним кольором). Таким чином, на державному акті з одного боку визначений розмір 0,69 м, а з іншої сторони він відсутній (дивись держакт), як наслідок на листі 7 ТД Абрис земельної ділянки невірно визначено відстань між точками № 21 та № 10 яка дорівнює 18,62 м, ця відстань фактично має бути прив'язана згідно опису меж земельної ділянки к точкам 21 та 10К. Відстань між точками 10К та 10 згідно каталогу координат (л.17ТД) складає 0,69 м.

В результаті зазначеної технічної помилки викривлюються межі ділянки та зменшується його фактична площа, оскільки розмір 10, 85 вираховується з виступу ділянки що за червоною лінією тому кінцева точка по висоті опускається на 0,69 м по всьому периметру ділянки по межі з користувачем ОСОБА_23, що загалом складає 18 кв. м. Межа ділянки проходить по стінах будинку, тобто допущена технічна помилка, бо у такому разі стіни будинку на 0,69 м, повинні бути переміщені, що фактично в дійсності є неможливим.

Так, Одеської регіональною філією ДП «Центр Державний земельний кадастр» був проведений комплекс топографо - геодезичних робіт, в результаті яких були виявлені розбіжності в площах та в межах земельних ділянок. Згідно висновку площа належної ОСОБА_25 земельної ділянки склала по факту 340 кв.м, в тім як по державному акту вона складає 328 кв.м, тобто різниця - 12 м. Згідно висновку №207 судової будівельно - технічної експертизи виконаної оціночною фірмою «Инюг - експертиза» 18.08.2009 року, також встановлено невідповідність фактичного розміру ділянки розміру зазначеному в держакті, різниця за даним висновком склала 10 кв.м.

Межі земельної ділянки ОСОБА_3 з часу приватизації не змінювалися, самовільне захоплення прилеглих земель не здійснювалося, це можна вирахувати, якщо внести відповідні виправлення в технічну документацію та базу даних земельного кадастру, шляхом зазначення пропущеної точки 10 К та лінійного розміру по периметру земельної ділянки, що дорівнює 0,69 м. Зазначені виправлення не змінюють жодним чином площу земельної ділянки, оскільки площа розраховувалася виходячи з суми площ частин ділянки, які знаходяться в межах червоної лінії (площа дорівнює 327, 651 кв.м або 0,033 га) та частини ділянки розташованої за червоною лінією (площа 0,803 м або 0,000 га), що в сумі дає площу 328, 848 кв.м або 0, 0328 га (див. а.17 ТД).

Виявлені помилки приводять до хибного встановлення невідповідності фактичної площі земельної ділянки ОСОБА_3 площі та розмірам, зазначеним в державному акті на землю, а також до неправильного висновку щодо наявності з боку ОСОБА_3 та родини ОСОБА_17 самовільного захвату земель.

Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачів зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою: и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до п.1.13, 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельним ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Доводи апелянта про те, що районний суд безпідставно залишив без задоволення клопотання позивача та його представника про перенесення слухання справи на іншу дату і виніс рішення у їхню відсутність апеляційний суд вважає необґрунтованими, та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що межі його земельної ділянки в натурі (на місцевості) не співпадають із даними технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками районного суду про те, що вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеського міського управління земельних ресурсів про зобов'язання відновити межі земельної ділянки та встановлення порядку землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки, є безпідставними.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд Одеської області прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра

С.М. Сегеда