Справа № 464/1435/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2145/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові з повідомленням учасників справи, без їх виклику, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року постановлену в складі головуючого судді Рудакова І.П., у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочення та відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «СТ «Іллічівське» про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2017 року у справі №464/1435/17 за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до 10.11.2018 року; розстрочити виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 02.11.2017 року у справі №464/1435/17 за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з наступним графіком: 10.11.2018 - 1124,58 грн.; 10.12.2018 - 1124,58 грн.; 10.01.2019 - 1124,58 грн.; 10.02.2019 - 1124,58 грн.; 10.03.2019 - 1124,58 грн.; 10.04.2019 - 1124,58 грн.; 10.05.2019 - 1124,58 грн.; 10.06.2019 - 1124,58 грн.; 10.07.2019 - 1124,58 грн.; 10.08.2019 - 1124,58 грн.; 10.09.2019 - 1124,58 грн.; 10.01.2019 - 1124,58 грн.

В обґрунтування заяви покликається на те, що на даний час заявник не працює і у нього відсутні джерела доходу, також у заявника на утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_4 віком 4 роки (ІНФОРМАЦІЯ_1) і дружина ОСОБА_5 (знаходиться на обліку в центрі зайнятості та перебуває у відпустці по догляду за дитиною). Таким чином, вважає, що для добровільного виконання ним судового рішення, з огляду на скрутне матеріальне становище, необхідно відстрочити та розстрочити виконання вказаного рішення суду на строк один рік згідно запропонованого графіку. Виконання рішення суду у спосіб вказаний в поданій заяві може гарантувати тим, що в найближчий час у нього вирішується питання про працевлаштування.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення та відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «СТ «Іллічівське» про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року оскаржив ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, а тому така підлягає скасуванню. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що апелянтом не наведено жодних фактичних доказів та не обґрунтовано винятковості випадку в зв'язку з яким слід відстрочити виконання рішення, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про утруднення чи неможливість в даний час виконання рішення суду, а відтак і про необхідність відстрочення /розстрочення такого. Однак, судом не враховано, що станом на сьогодні в апелянта та членів його сім'ї відсутні постійні джерела доходів, майно на яке можна звернути стягнення, постійна робота, апелянт перебуває на обліку в центрі зайнятості Державної служби зайнятості, йому необхідно утримувати малолітню дитину та дружину, яка також не працює. На думку апелянта, дані обставини істотно ускладнюють виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова або роблять його неможливим.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Ухвалою про призначення справи до розгляду в апеляційному суді від 02 листопада 2018 року вирішено проводити розгляд справи з повідомленням учасників справи, без їх виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 , ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення та відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником суду не доведено жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов'язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів; примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2018 року частково задоволено позов ОСОБА_3; вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 12855,69 грн. та судовий збір у сумі 640,00 грн., а всього у розмірі 13495,69 грн.; в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 57-59).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 03.05.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2017 року - без змін. (а.с. 89-92).

Таким чином, судове рішення набрало законної сили та підлягає подальшому виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги роз'яснення, які викладені Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 25.09.2015р. №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», де вказано, що скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником ОСОБА_2 не представлено жодних фактичних доказів та не обґрунтовано винятковості випадку в зв'язку з яким слід відстрочити виконання рішення, не зазначено достатніх обставини, які б свідчили про утруднення чи неможливість в даний час виконання рішення суду, а відтак і про необхідність відстрочення/розстрочення такого. Наявність у відповідача певних фінансових труднощів, з огляду на відсутність офіційного місця праці та заощаджень, на які, як на обставину, покликається заявник, не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не є підставою для відстрочки/розстрочки виконання рішення суду.

Крім цього, обґрунтованим є посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема статтею 435 ЦПК України) призведе до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін, до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача (позивача у справі) та не відповідає засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України.

Також суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним, що є несумісним з принципом верховенства права (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України», «Козачок проти України», «Васерман проти Росії», «Скардіо проти Італії» тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на сьогодні в апелянта та членів його сім'ї відсутні постійні джерела доходів, майно на яке можна звернути стягнення, постійна робота, апелянт перебуває на обліку в центрі зайнятості Державної служби зайнятості, йому необхідно утримувати малолітню дитину та дружину, яка також не працює, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року слід залишити без змін.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 29 грудня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року Рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.