ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8027/17
провадження № 2/753/2699/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарями судового засідання Расуловою А.А., Кримчук Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

представник позивача: Швечикова В.Ю.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту- ОСОБА_2, відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням пені, трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 14 860,77 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Житлово-комунальні послугм для вказаного будинку надавались ТОВ «Рада 2». Між сторонами не було укладено договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, однак відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, і споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Внаслідок несплати вартості житлово-комунальних послуг за період з березня 2013 р. по квітень 2014 р. у ОСОБА_2 утворився борг в сумі 8 417,87 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.03.2013 по 31.03.2014 в сумі 8 417,87 грн., втрати від інфляції в сумі 9 780,12 грн. та три проценти річних, нараховані на суму основного боргу, в сумі 970,34 грн.

11.05.2018 позивач подав ще одну заяву про збільшення розміру позовних вимог, однак з огляду на закінчення встановленого процесуальним законом строку для подачі такої заяви вона була залишена без розгляду.

Відповідач просив у позові відмовити пославшись на сплив позовної давності, про що подав відповідну заяву.

Позивач на обґрунтування заперечень проти заяви позивача про застосування позовної давності послався на те, що оскільки 29.04.2015 було подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.02.2010 по 31.01.2013, відбулося переривання строку позовної давності в межах трирічного строку, до 29.04.2015, а відтак строк позовної давності не сплив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.05.2004 (а.с. 8-9).

09.06.2004 р. між ТОВ «Рада 2» Корпорації «Позняки-жил-буд» (підприємством) з одного боку та ОСОБА_2 (власником) - з іншого, було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 11-13).

Предметом цього договору є забезпечення підприємством обслуговування та ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору підприємство зобов'язалося забезпечити виконання комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території, створення необхідних умов мешкання в будинку, надання наймачу (власнику) комунальних та інших послуг згідно діючих розцінок і тарифів тощо, а наймач (власник) зобов'язався щомісячно, не пізніше 1-го числа наступного місяця, вносити на рахунок підприємства плату за надані послуги пропорційно його частині власності в будинку в розмірах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до положень пунктів 5.9., 5.10. договору термін його дії складає три роки, але його дія автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

Укладений сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири.

За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

У грудні 2014 р. у житловому будинку будинку АДРЕСА_1 відповідно до положень Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» було утворене об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Позняківський» (ОСББ «Позняківський»).

На підставі рішення загальних зборів членів ОСББ «Позняківський» від 06.02.2015 будинок АДРЕСА_1 прийнято на баланс об'єднання з 28.02.2015.

Згідно з прийнятим рішенням ОСББ «Позняківський» повідомило ТОВ «Рада 2» про розірвання попередніх відносин щодо обслуговування будинку з 01.03.2015.

Уклавши з постачальниками та виробниками відповідних житлово-комунальних послуг самостійні договори щодо надання послуг, ОСББ «Позняківський» почало забезпечувати обслуговування вищевказаного будинку.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 (а.с. 158-162).

Судом встановлено, що під перебування будинку АДРЕСА_1 на обслуговуванні в ТОВ «Рада 2» відповідач, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, не виконував належним чином покладений на нього договором і законом обов'язок по оплаті цих послуг, у зв'язку з чим ТОВ «Рада 2» неодноразово зверталося до Дарницького районного суду м. Києва з позовами про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Так, у квітні 2015 р. ТОВ «Рада 2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 по 31.01.2013 в розмірі 14244,60 грн., інфляційної складової та трьох процентів річних.

Рішенням суду від 19.08.2015 позов ТОВ «Рада 2» було задоволено в повному обсязі (а.с. 32-34). Проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення про стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності за період з 01.02.2010 по 01.02.2013 в сумі 5961,34 грн. та нарахованих за цей період штрафних санкцій.

Рішенням від 12.10.2015 суд повністю задовольнив позов ТОВ «Рада 2» та стягнув з відповідача заборгованість за період з 01.04.2014 по 01.03.2015 в сумі 5545,39 грн. і штрафні санкції (а.с. 35). В апеляційному порядку вказане рішення не оскаржувалось і набрало законної сили.

Рішенням від 27.11.2015 суд повністю задовольнив позов ТОВ «Рада 2» та стягнув з відповідача заборгованість за квітень 2015 р. в сумі 417,21 грн. і штрафні санкції (а.с. 36). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 вищевказане рішення скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у стягненні заборгованості за квітень 2015 р. та зменшення розміру стягнутої пені (а.с. 158-152).

19.09.2016 судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 8417,88 грн. та штрафних санкцій, проте ухвалою від 06.02.2017 вказаний наказ скасовано (а.с. 15-16).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку в період з березня 2013 р. по березень 2014 р. відповідач також не здійснював оплату вартості наданих йому ТОВ «Рада 2» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 8417,88 грн., яка включає вартість експлуатаційних послуг в сумі 4944, 59 грн., вартість опалення в сумі 3271,50 грн. та внески на капітальний ремонт в сумі 201,79 грн. (а.с. 30).

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 відмовляється сплачувати вказану заборгованість, ТОВ «Рада 2» просить стягнути її в примусовому порядку.

Водночас ОСОБА_2 заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 цього Кодексу зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Даючи оцінку доводам відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного.

За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Договору про збільшення тривалості позовної давності сторони не укладали.

Заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла в період з 01.01.2013 по 31.03.2014, а позов поданий 03.05.2017, тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов.

Аргументи позивача щодо звернення до суду в межах строку позовної давності зводяться до того, що в даному випадку позовна давність перервалася внаслідок пред'явлення до відповідача позову у квітні 2015 р.

Дійсно, за правилами частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох божників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 статті 264 ЦК України).

Однак підстав для застосування до спірних правовідносин вищевказаних положень закону суд не вбачає, оскільки предметом позову, пред'явленого до відповідача у квітні 2015 р., було стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 по 31.01.2013, а борг за період з 01.01.2013 по 31.03.2014 пред'явленим позовом не охоплювався.

Можна було б припустити, що позовна давність перервалася внаслідок подання позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за спірний період, однак на цю обставину позивач не послався і належних доказів на підтвердження спільності предмета даного позову і заяви, за якою було видано судовий наказ, не надав.

Розгляд справи неодноразово відкладався та представнику позивача пропонувалося надати копії судових рішень і заяв, що стосуються предмету спору, проте копії заяви про видачу судового наказу та самого наказу від 19.09.2016 суду не було надано.

Отже зважаючи на те, що рішення ухвалюється на підставі з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та наданих ними доказів і не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові за спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повне рішення складене 05.07.2018.