Провадження № 2/638/902/18
19 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харковаву складі:
Головуючого судді Грищенко І. О.
за участю секретаря судового засідання Самогньозд О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та утриманні дитини, зобовязанні виконувати умови договору,
Позивач ОСОБА_1 звернувся 23.11.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод у вихованні та утриманні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зобовязати відповідача виконувати умови Договору про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначає, що перебуваючи у шлюбі, 07 квітня 2010 року у сторін народилася дитина ОСОБА_3. В подальшому Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/6452/14-ц від 26.05.2014 р. шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. За згодою сторін 18 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено два цивільно-правові договори, а самедоговір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 504, та договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505. За умовами укладених договорів, дитина ОСОБА_3 залишається проживати разом з відповідачем. Також сторони визначились з порядком участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та утриманні дитини. За попередньою згодою з відповідачем позивач має право спілкуватися з дитиною за її бажанням, а також з урахуванням стану здоровя дитини та навчального процесу у будь-який день або протягом декількох днів, попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини, у період літніх канікул (строком до двадцяти днів), попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини. До середини вересня 2015 року позивач та відповідач дотримувались умов укладених договорів, перешкод у спілкуванні з дитиною не існувало. Але після 18 вересня 2018 року відбулась остання зустріч батька дитини (позивача) з дитиною. Після цієї зустрічі відповідач перестала виходити на зв'язок з позивачем. З цього часу вона ігнорує телефонні виклики та повідомлення через засоби звязку, в тому числі інтернет-звязку, чим навмисно ігнорує спроби та прагнення позивача, як батька дитини, спілкуватись з рідною дитиною. В подальшому позивачеві від батьків відповідача стало відомо, що відповідач разом з донькою виїхала до ОСОБА_5 Штатів Америки для оформлення шлюбних відносин зі своїм новим чоловіком, який є іноземцем громадянином ОСОБА_5 Штатів Америки. Позивач зазначає, що він позбавлений можливості та свого обовязку піклування про дитину, приймати участь у її вихованні, становленні як особистості, розвитку її особистих та моральних якостей, що порушує як права дитини, так і умови укладеного між сторонам договору про участь у вихованні та утриманні дитини.
Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала в повному обсязі. Підтвердила, що позивач жодним чином не чинив перешкод своїй дитині та підтримував її культурний та соціальний розвиток. Позивач всіляко сприяв відпочинку своєї дитини та розширенню її світогляду. 28 липня 2014 р. надав згоду своїй малолітній дитині ОСОБА_3 на виїзд з України на постійне місце проживання за кордон до ОСОБА_5 Штатів Америки разом з відповідачем ОСОБА_2 Надану згоду не скасовував.
В судове засідання 19.12.2018 року позивач ОСОБА_1 не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача ОСОБА_6 надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника, а позов задовольнити, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була двічі повідомлена своєчасно та належним чином, інші судові повістки повертались до суду за закінченням терміну зберігання. Заперечення відповідача на позовну заяву позивача до суду не надходили.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
07 квітня 2010 року у позивача та відповідача народилася дитина ОСОБА_3. Згідно повторного Свідоцтва про народження від 16.10.2013 р., серія І-ВЛ № 333759 її батьками записані мати ОСОБА_2 (відповідач) та батько ОСОБА_1 (позивач).
26 травня 2018 року Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2014 р. по справі № 638/6452/14-ц шлюб, зареєстрований 11.07.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 342, було розірвано.
Позивачеві ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 11.04.2007 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1065. Малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстрована за даною адресою разом з позивачем.
18 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 504.
Також 18 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505.
Пунктом 1 договору про участь у вихованні та утриманні дитини позивач та відповідач визначили, що за їх спільною згодою їх спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 через те, що є малолітньою, буде проживати з матірю відповідачем ОСОБА_2.
Також пунктами 2, 4 договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 18.04.2018 р. сторони дійшли згоди, що батько дитини ОСОБА_1за попередньою домовленістю з матірю дитини ОСОБА_2 має право спілкуватися з дитиною за її бажанням, а також з урахуванням стану здоровя дитини та навчального процесу: у будь-який день або протягом декількох днів, попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини; у період літніх канікул (строком до двадцяти днів), попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини. Інші питання виховання дитини вирішуються між сторонами, виходячи з інтересів дитини, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частина 1 статті 6 Цивільного Кодексу України встановлює припустимість укладення будь-яких договорів, не передбачених актами цивільного законодавства, але які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства. Принцип свободи договору дає можливість реалізувати приватній особі право врегулювати свої відносини за власним розсудом за допомогою договору, не передбаченого актами цивільного законодавством.
Оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505, на відносини між сторонами розповсюджуються норми цивільного законодавства України щодо обовязковості договору
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено що підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
Статтею 629 Цивільного кодексу України проголошено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 525 Цивільного кодекс України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також судом було досліджено Заяву, засвідчену 28 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1308, якою позивач ОСОБА_1 надав згоду своїй малолітній донці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виїзд з України на постійне місце проживання за кордон, до ОСОБА_5 Штатів Америки, разом з матірю ОСОБА_2. Така заява позивачем не скасовувалась.
Інформаційна довідка № 47 від 10.05.2018 р. Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 323 комбінованого типу Харківської міської ради» містить інформацію, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідувала вказаний дитячий садочок в період з 03.06.2013 р. по 23.06.2015 р.
Довідка Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська дитяча поліклініка № 4» від 16.05.2018 р. № 255 містить інформацію, що адреса реєстрації дитини (АДРЕСА_2) обслуговується педіатричним відділенням № 2 КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 4». Під наглядом лікарів-фахівців даної поліклініки ОСОБА_3 знаходилась з народження і орієнтовно до середини 2015 року. З середини 2015 року по теперішній час виклики лікарів даної поліклініки до дитини не зафіксовані.
Представником позивача в судовому засіданні було підтверджено прагнення та спроби позивача спілкуватись зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_3, піклуватись про неї та проявляти турботу, виконувати умови укладеного договору про участь у вихованні дитини від 18.04.2014 року. Було також повідомлено про відсутність телефонного, інтернет-звязку з боку відповідача з позивачем. Останній не має змоги знати про місцезнаходження своєї дитини та спілкуватись з нею.
Дослідивши надані до суду докази, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов укладеного з позивачем договору про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідченого18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505. Надані суду докази свідчать про відсутність дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України з 27.02.2016 року.
Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Стаття 18 Конвенції ООН «Про права дитини» встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно зі ст.. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.
Згідно зі ст.. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Доказів про негативний вплив позивача ОСОБА_1 на свою малолітню дитину ОСОБА_3 до суду не надано. Судом не встановлено зловживання спиртними напоями, аморальної поведінки батька, що може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи та на на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності та з метою дотримання балансу інтересів та прав батьків, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача, передбачених договором про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідченого 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 505, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись статтею 141 ЦПК України, розмір судових витрат позивача ОСОБА_1, які він сплатив у звязку з розглядом справи, дорівнюють 673,60 гривень згідно даних квитанції № 0.0.901175714.1 від 23.11.2017 року.
На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 76, 81, 258, 259, 263, 264, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та утриманні дитини, зобовязанні виконувати умови договору задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: І.О.Грищенко