Справа № 595/1053/17
Провадження 2/595/10/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи тим, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідачка свого обов'язку не виконує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому він просить суд стягнути з відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 22 жовтня 2002 року. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Бучацького районного суду від 02 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. З грудня 2015 року діти проживають з ним в будинку його матері, в смт.Золотий Потік, вул.Лугова,27 Бучацького району. 03 листопада 2016 року Бучацький районний суд ухвалив рішення, яким визначив місце проживання дітей разом з ним, в смт.Золотий Потік, вул.Лугова,27. Діти постійно проживають з ним та перебувають на його утриманні, відповідачка не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у їх вихованні.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, представник позивача суду пояснив, що діти проживають з батьком і перебувають на його утриманні. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обовязків по вихованню синів, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Судовим наказом Бучацького районного суду від 15 травня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року скасовано рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено, звільнено позивача від сплати аліментів за судовим наказом Бучацького районного суду від 15 травня 2015 року та визнано судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідачка змушена була періодично, на два-три місяці, виїжджати на заробітки за кордон, тому що батько не забезпечував дітей, жодного разу не сплатив аліменти на утримання дітей з часу стягнення їх судовим наказом Бучацького районного суду від 15 травня 2015 року. Відповідно до акту нарахування заборгованості зі сплати аліментів відповідач заборгував позивачці аліментів на суму 19730,80 грн. За спільною домовленістю між сторонами, діти з 25 травня 2016 року, з часу виїзду відповідачки на заробітки за кордон, проживають з позивачем, вірніше, з його матірю, тому що позивач постійно працює у м.Тернополі і з дітьми бачиться тільки у вихідні дні, коли приїжджає до матері в смт.Золотий Потік Бучацького району. Їй відомо, що позивач бере з собою на роботу в м.Тернопіль старшого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Перебуваючи на роботі в Польщі, позивачка підтримує звязок з дітьми. Однак після приїзду додому вона відчуває, що позивач намовляє дітей проти неї, не допускає її до них, погрожує та обзиває лайливими словами. Наприкінці квітня 2018 року вона в черговий раз приїхала із заробітків і син ОСОБА_7 став проживати з нею, в смт.Золотий Потік по вул.Сонячна,32 Бучацького району. Вона ніколи не ухилялася від виховання дітей, завжди піклується про них, купляє їм речі. За кордон поїхала, щоб забезпечити своїх дітей усім необхідним. Позивач скористався її відсутністю вдома та звернувся з позовом до суду, який визначив місце проживання дітей з батьком. Вона любить своїх дітей, матеріально їх забезпечує, хоч діти на час її відсутності і проживають з батьком. Тому вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 22 жовтня 2002 року у Золотопотіцькій селищній раді Бучацького району та розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 25 травня 2016 року за домовленістю між сторонами діти проживають з позивачем в будинку його матері, в смт.Золотий Потік по вул.Лугова,27 Бучацького району.

З того часу відповідачка періодично виїжджає за кордон на заробітки.

03 листопада 2016 року Бучацький районний суд ухвалив заочне рішення, яким визначив місце проживання дітей разом з ОСОБА_1 в смт.Золотий Потік по вул.Лугова,27 Бучацького району.

Рішенням Бучацького районного суду від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року в розмірі 20760,45 гривень.

З 30 квітня 2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з відповідачкоюв смт.Золотий Потік по вул.Сонячна,32 Бучацького району.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року скасовано рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено, звільнено позивача від сплати аліментів за судовим наказом Бучацького районного суду від 15 травня 2015 року та визнано судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Абзацами 1,3 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 як на підставу стягнення аліментів посилається на те, що на теперішній час діти проживають з ним і знаходяться на його утриманні.

Однак, судом встановлено, що з 30 квітня 2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з відповідачкоюв смт.Золотий Потік по вул.Сонячна,32 Бучацького району.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставину ухилення відповідачки від утримання дітей, що факт проживання однієї дитини з позивачем не може слугувати підставою для стягнення аліментів з відповідачки, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,89,259,263-265,268 ЦПК України, ст.180 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей- відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_8