Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 212/12161/13-ц

провадження № 61-5573 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі:-ОСОБА_7,
-ОСОБА_8,
третя особа-Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Ростислав Олександрович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Шум Л. І. від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Соколан Н. О., від 09 серпня 2016 року.

Встановив:

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та його розподіл, визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та витягу з реєстру.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про доповнення позовних вимог (а. с. 158-165, том 1), ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що з березня 2003 року по серпень 2005 року та з лютого 2010 року по 07 листопада 2011 року вона проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 За ці періоди сторони спільно набули у власність будинковолодіння яке складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 50,2 кв. м, позначеного на плані літерою «А-1»; літньої кухні позначеної на плані літерою «В»; вбиральні позначеної на плані літерою «Г»; сараю позначеного на плані літерою «Д»; гаража позначеного на плані літерою «Е»; сараю позначеного на плані літерою «З»; огорожі № 1-4; вимощення І; водяної колонки 11. Крім того, сторони набули рухоме речове майно загальною вартістю 33 309 грн 99 коп. і автомобіль «Дачія Логан», державний номер НОМЕР_1. ОСОБА_6 у позові вказала, що за договором купівлі-продажу будинковолодіння від 12 листопада 2013 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_8 вказаний вище спірний будинок АДРЕСА_1. Такий договір позивач вважає недійсним, оскільки його укладено без її згоди.

На підставі наведеного, ОСОБА_6 просила суд:

- визнати факт проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з березня 2003 року по серпень 2005 року та з лютого 2010 року по 07 листопада 2011 року, і перебування осіб у фактичних шлюбних відносинах, які не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу;

- визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружися та розділити між нею та відповідачем ОСОБА_7 набуте ними за час спільного проживання однією сім'єю майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: визнати за ОСОБА_6 в натурі право власності на ? частину будинковолодіння яке складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 50,2 кв. м, позначеного на плані літерою «А-1», літньої кухні позначеної на плані літерою «В», вбиральні позначеної на плані літерою «Г», сараю позначеного на плані літерою «Д», гаража позначеного на плані літерою «Е», сараю позначеного на плані літерою «З», огорожі № 1-4, вимощення І; водяної колонки 11;

- розділити майно набуте нею та ОСОБА_7 за час спільного проживання однією сім'єю, але не перебуваючи у офіційному шлюбі, що належить їм на праві спільної сумісної власності, й визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину речового майна набутого в шлюбі, зокрема: газову плита «Іndesit» загальною вартістю 2 000 грн, кухонний гарнітур загальною вартістю 1 200 грн, бетонозмішувач загальною вартістю 1 100 грн, кондиціонер «Міdea» загальною вартістю 2 300 грн, кондиціонер «Міdea» загальною вартістю 2 300 грн, пральну машинку «Іndesit» загальною вартістю 2 000 грн, перфоратор загальною вартістю 600 грн, соковижималку «Струмок» загальною вартістю 400 грн, комп'ютерний стіл загальною вартістю 300 грн, комп'ютер загальною вартістю 1 000 грн, кавоварку загальною вартістю 599 грн 99 коп., алюмінієву драбину загальною вартістю 600 грн, телевізор «JVS» загальною вартістю 740 грн, телевізор «JVS» загальною вартістю 800 грн, насосну станцію загальною вартістю 700 грн, а всього рухомого майна на загальну суму 16 639 грн 99 коп., за ОСОБА_7 визнати право власності на майно, зокрема: диван-ліжко загальною вартістю 1 200 грн, телевізор «JVS» загальною вартістю 1 300 грн, відеоплеєр DVD «LG» вартістю 300 грн, мікрохвильову піч «Samsyng» загальною вартістю 2 100 грн, хлібну піч «Біллотон» загальною вартістю 600 грн, м'ясорубку електричну загальною вартістю 700 грн, кавомолку загальною вартістю 130 грн, електричну пилу загальною вартістю 600 грн, електричні дрилі в кількості 2 штук вартістю 250 грн кожен (загальна вартість - 500 грн), електричний лобзик загальною вартістю 130 грн, електричний фуганок загальною вартістю 200 грн, «кьоршер» компресор великого тиску загальною вартістю 460 грн, газовий котел «Вайланд» загальною вартістю 1 200 грн, газовий конвектор «Демрат» загальною вартістю 1 200 грн, болгарку загальною вартістю 300 грн, супутникову антену з тюнером загальною вартістю 600 грн, «ковролін» загальною вартістю 700 грн, килим на підлогу загальною вартістю 900 грн, моторизовану косу загальною вартістю 1 200 грн, сигналізацію автомобільну загальною вартістю 1 250 грн, автомобільну магнітолу з DVD програвачем загальною вартістю 1 100 грн, а всього рухомого майна на загальну суму 16 670 грн (загальна вартість усього майна складає 33 309 грн 99 коп.;

- зобов'язати ОСОБА_7 видати позивачеві майно в натурі на вказану суму, або сплатити їй у грошовому еквіваленті вартість належної позивачеві частки у цьому майні;

- розділити майно між позивачем і ОСОБА_7 набуте ними за час спільного проживання осіб однією сім'єю, але не перебуваючи у офіційному шлюбі між собою, які не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, й визнати за позивачем право власності на ? частку автомобіля «Дачія Логан», державний номер НОМЕР_2;

- визнати недійсними договір купівлі-продажу будинковолодіння АДРЕСА_1, укладений 12 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та витяг № 12679304 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданий приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І. І.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_7 понесені позивачем усі судові витрати у справі та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8; третя особа -приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О., про визнання факту проживання однією сім'єю (понад п'ять років), а саме з червня 2003 року по 07 листопада 2011 року та перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання об'єкту права спільної сумісної власності подружжя, визнання набуття права спільної сумісної власності та його розподіл, що перебувають у спільній сумісній власності подружжя, які не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу, та визнання недійсним правочину у вигляді договору купівлі-продажу будинковолодіння від 20 листопада 2013 року відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову в позові мотивоване тим, що вимоги і підстави цього позову не відрізняються від попередніх позовних вимог, що були розглянуті в судовому порядку раніше і по яким уже ухвалено судові рішення. При цьому, відмовляючи в позову, суд керувався положеннями статті 60 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та його поділ вже вирішено в іншій цивільній справі, тому колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновком суду першої інстанції, який встановивши дані обставини, обґрунтовано відмовив у задоволенні цього позову.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно вирішили спір про встановлення факту спільного проживання сторін з червня 2003 року по 07 листопада 2011 року, оскільки позовні вимоги заявлялися інші, зокрема про визнання факту проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з березня 2003 року по серпень 2005 року та з лютого 2010 року по 07 листопада 2011 року, і перебування осіб у фактичних шлюбних відносинах, які не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Такі правовідносини частково регулюються Законом України «Про власність» і частково Сімейним кодексом України, однак ці обставини залишені без уваги судів попередніх інстанцій. Крім того касаційна скарга містить опис подій, що існували між сторонами у справі в контексті підстав цього позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу сторони не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується (а. с. 137-140, том 1), що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2013 року (справа № 2-4161/11), яке набрало законної сили, залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_6 та позовні вимоги ОСОБА_7 про розподіл майна, встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання коштів спільним сумісним майном та їх розподіл. Предметом позовів у справі № 2-4161/11 було питання про розподіл нерухомого і рухомого майна, аналогічного спірному майну в цій справі за № 212/12161/13-ц, в порядку поділу спільної власності. Підставою позовів у справі № 2-4161/11 був факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період набуття у власність спірного майна (з 2005 року по лютого 2010 року). При цьому, судом досліджувалося питання щодо правового режиму спірного майна з урахуванням посилань ОСОБА_6 на спільне проживання з ОСОБА_7, починаючи з березня 2003 року.

У пункті 3 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналогічні підстави закриття провадження у справі були передбачені пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій.

Вимоги пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій, які правильно встановивши, що спір між тими самими сторонами, з приводу тих самих позовних вимог і тих самих підстав позову уже розглянуто в судовому порядку, безпідставно розглянули повторно цей спір по суті та ухвалили судові рішення про відмову в його задоволенні через недоведеність підстав позову.

Отже відсутні правові підстави вважати, що судові рішення у справі ухвалені з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, в частині вирішення спору про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та його розподіл.

Водночас, відмовляючи в позові в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння, суди попередніх інстанцій правильно керувалися положеннями статті 60 ЦПК України 2004 року, оскільки ОСОБА_6 не доведено належними засобами доказування підстави позову в цій частині, а саме факту порушення її прав внаслідок укладення оспорюваного нею договору.

Тому судові рішення у справі в частині відмови в позові про визнання недійсними договору купівлі-продажу будинковолодіння АДРЕСА_1, укладеного 12 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та витягу № 12679304 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І. І., слід залишити без змін з підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року скасувати в частині вирішення спору про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та його розподіл.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Ростислав Олександрович, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та його розподіл закрити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року в частині відмови в позові про визнання недійсними договору купівлі-продажу і витягу з реєстру залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська