Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/40/18 Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г.
Номер провадження 22-ц/778/2313/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання пов'язаного з виробництвом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі ПАТ «Запорізький завод феросплавів»), третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання пов'язаного з виробництвом.

В позові позивач зазначала, що вона працювала в ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з 10.07.1991 року машиністом крана металургійного виробництва, та звільнена 07.08.2017 року у зв'язку з виходом на пенсію.

Стаж роботи у шкідливих умовах складає 28 років. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання. Так медичний висновок ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.10.2017р. № 1195, щодо обґрунтування діагнозу професійного захворювання підтвердив випадок професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечьолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією м'язів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів.

Висновком МСЕК від 04.12.2017 року встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 08.11.2017 року.

Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Причина виникнення - наявність на робочих місцях загальної та локальної вібрації. Професійне захворювання встановлено лише 12.10.2017 року. Однак професійне захворювання відбулося за довго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів вона вже мала стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим.

За станом здоров'я обмежена у побуті, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні зв'язки, та вона постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. У зв'язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності, для організації свого життя і життя своєї родини докладає додаткові зусилля. Також потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнюю життя своєї родини, що також спричиняє моральні страждання. Вона постійно вимушена проходити лікування в закладах охорони здоров'я. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на її моральний стан, та завдає великі душевні переживання.

На підставі викладеного, позивач просила в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 200 000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький завод феросплавів на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у зв'язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 40000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Запорізький завод феросплавів» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду змінити, стягнувши з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь позивача сатисфакцію моральної шкоди, спричиненою професійним захворюванням в 20000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на користь позивача з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн., суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства та виходив з того, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і набутим доказам.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

П.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 10.07.1991 року працювала на підприємстві відповідача машиністом крана(а.с.9 зворот).

07.08.2017 року на підставі наказу № 514-к від 02.08.2017 року, ОСОБА_3 була звільнена за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію(а.с. 10).

Висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.10.2017 року за № 1195, у ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання. Відповідно Медичного висновку ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривий Ріг від 12.10.2017 року за № 1195, ОСОБА_3 встановлено діагноз вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечьолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією м'язів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів(а.с. 4-5).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 08.11.2017 року, професійне захворювання у ОСОБА_3 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а причиною виникнення професійного захворювання встановлено, наявність на робочих місцях загальної та локальної вібрації (а.с. 7-8).

Згідно до Довідки МСЕК від 04.12.2017 року, ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, і 40% втрати професійної працездатності(а.с.6, 21).

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №12685, виписки епікриз № 3854/225 з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_3 у 2017 році проходила стаціонарне лікування с приводу захворювання (а.с. 11, 12).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 40000,00 грн.

В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1 - рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Так, позивач змушений переносить моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи відповідача про те, що справедливим буде встановити розмір моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., є необґрунтованими, а тому апеляційний суд їх відхиляє.

Інші обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, що викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.08.2018 року.

Головуючий

Судді: