26 грудня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси:
під головуванням судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просить звільнити з-під арешту майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси (с. Гранін В.Л.) від 09.11.2007 року по справі 1519/2-625/11 та зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстраційним №6013130.
Пізніше, ОСОБА_2, відповідно до Договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку» прийняла у власність нерухоме майно, яке було передане в іпотеку. Позивач дізналася з Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна, що на вказане нерухоме майно накладено арешт. Таким чином, ОСОБА_2, як законний власник нерухомого майна, не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном, а арешт, в свою чергу, був накладений пізніше, аніж була зареєстрована іпотека, тому іпотечне майно слід звільнити з-під арешту.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Позивач в судове засідання не з'явилася, нею особисто через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причин неявки до суду не надав.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд 26.12.2018 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
06.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», як Кредитором, та ОСОБА_2, як Новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги.
Предметом іпотеки відповідно до вказаного Договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 Відповідно до договору іпотеки вказана квартира була придбана за кредитні кошти, що були надані позичальнику ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору.
03.07.2018 року між ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу ОСОБА_1 за реєстровим номером 588.
Крім того, у вказаній заяві містилась вимога до ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за Кредитним договором від 16.08.2006 року та попередження, що у випадку непогашення заборгованості в 30-денний строк, ОСОБА_2 буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Заява була вручена ОСОБА_3 16.07.2018 року.
Позичальник ОСОБА_7 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Наявність зазначеної заборгованості підтверджує порушення Позичальником ОСОБА_3 умов Кредитного договору та невиконання зобов'язання за Договором іпотеки, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 4 Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя.
У зв'язку з невиконанням зобов'язань ОСОБА_3, ОСОБА_2, скористалась своїм правом, визначеним Договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» щодо позасудового врегулювання заборгованості та прийняла у власність нерухоме майно, яке було передане у іпотеку, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2018 року.
З Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна ОСОБА_2 дізналась про наявність арешту на квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Арешт накладений ухвалою Малиновського районного суду (с. Гранін В.Л.) від 09.11.2007 року по справі № 1519/2-625/11 та зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстраційним № 6013130.
Таким чином, ОСОБА_2, як законний власник квартири АДРЕСА_1 не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном, а арешт, накладений на майно, не має жодного відношення до нового власника.
При цьому, зареєстрована іпотека (від 30 серпня 2006 року) виникла раніше накладення арешту. Також, накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, чим у даному випадку порушується право іпотекодержателя, у зв'язку із невиконанням боржником зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
За правилом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 7 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Отже, суд приходить до висновку, що зареєстрована іпотека (від 30 серпня 2006 року) виникла раніше накладення арешту. Тому, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання на момент пред'явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов'язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, зважаючи на ту обставину, що накладенням арешту порушується право власника квартири АДРЕСА_1 одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, та з огляду на те, що належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та зняти арешт, який був накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси (с. Гранін В.Л.) від 09.11.2007 року по справі 1519/2-625/11 та зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстраційним №6013130 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту, - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2007 року по справі № 1519/2-625/11 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.11.2007 року за реєстраційним номером 6013130.
Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Л.С. Єршова