Провадження № 2/127/2674/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., при секретарі Тронт М.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності та просив встановити факт прийняття ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) спадщини після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6 в розмірі обовязкової частки 1/6 частки спадкового майна, зокрема 1/6 частки від 41/120 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та номер 2-1062, видане на імя ОСОБА_4 29.05.2014 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6 на 41/120 частку у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в частині обовязкової частки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частки спадкового майна; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщини після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6 та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22.07.2017 року ОСОБА_5, мотивуючи позовні вимоги тим, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину було порушено права позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на обовязкову частку у спадщині.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2018 року було витребувано від Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті 06.11.2013 року ОСОБА_6.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2018 року було забезпечено позов шляхом заборони Першій вінницькій державній нотаріальній конторі видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, який помер 22 липня 2017 року (номер спадкової справи у спадковому реєстрі 61067527) до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 127/15970/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом у частині обовязкової частки у спадщині та визнання права власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2018 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на 41/120 частку домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100, яке належить на праві власності ОСОБА_4 (м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100; РНОКПП НОМЕР_2) до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 127/15970/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом у частині обовязкової частки у спадщині та визнання права власності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 51-52), та просила відмовити у його задоволенні, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилася, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, при вирішенні спору поклалися на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 1104/2013, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

06.11.2013 року померла спадкодавець ОСОБА_6, про що 06.11.2013 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 2935, що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 398772 від 06.02.2018 року (а.с.8).

22.07.2017 року помер спадкодавець ОСОБА_5, про що 24.07.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 2093, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 384298 від 24.07.2017 року (а.с.21).

Позивач ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_6, Половянова) ОСОБА_9 є рідною дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_6, що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 278722 від 07.05.2014 року (а.с. 96), Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 07.05.2014 року № 3, Записом акта про укладення шлюбу № 482 від 03.04.1974 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 08.05.2014 року № 0, Записом акта про одруження № 2275 від 21.09.1994 року (а.с. 98-102, 104-107).

На день смерті ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.08.2017 року № 21802 та Довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 29.05.2014 року (а.с.9, 92).

На день смерті ОСОБА_5 був зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.08.2017 року № 21804 (а.с.22).

Позивач ОСОБА_3 з 30.10.1979 року по теперішній час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 05.02.2018 року № 5358 (а.с.10) та довідкою комітету мікрорайону «Пятничани» від 20 жовтня 2017 року № 2554 (а.с.23).

Крім того, як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Пятничани» від 19 січня 2018 року № 100, згідно домової книги (відомості на 2013 рік) склад сімї ОСОБА_3 за адресою (м. Вінниця, провул. О. Кобилянської, буд. 2) складав: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (дружина) (а.с. 11).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1104/2013, позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від спадщини не відмовлялися, а тому є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Отже, встановлення факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6 в розмірі обовязкової частки 1/6 частки спадкового майна, зокрема 1/6 частки від 41/120 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, у судовому порядку не є необхідним.

02.02.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, однак, як вбачається з відповіді Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16.02.2018 року № 609/02-16, в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 1104/2013 до майна померлої ОСОБА_6, яка померла 06 листопада 2013 року, на підставі заяви ОСОБА_4, яка повідомила, що крім неї інших спадкоємців, в тому числі осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, немає; при подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 також вказала, що осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, немає; на підставі цієї заяви державним нотаріусом на імя ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно (а.с. 17).

Дійсно, 06.11.2000 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 за реєстровим № 5-3962 від імені ОСОБА_6 було посвідчено Заповіт, згідно якого вона все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці ОСОБА_4 (а.с.94).

28.11.2013 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 06.11.2013 року своєї матері ОСОБА_6, у якій повідомила, що інших спадкоємців передбачених заповітом, які б мали право на обовязкову частку в спадщині та пережилого чоловіка у померлої немає, на підставі якої була заведена спадкова справа № 1104/2013 (а.с. 74-75).

29.05.2014 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 06.11.2013 року своєї матері ОСОБА_6, у якій повідомила, що інших спадкоємців, передбачених заповітом, осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, пережилого чоловіка, а також особи, з якою померла проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, немає (а.с. 91).

29.05.2014 року на імя ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-1062, після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6, на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), буд. 100 (а.с. 137-138).

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував із ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, станом на 06.11.2013 року (день смерті дружини) досяг віку 90 років, а тому є непрацездатним вдівцем спадкодавця.

Як вбачається з Посвідчення № 34304, виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, позивач ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Отже, позивач ОСОБА_3 є непрацездатним сином спадкодавця.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мали право на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В силу вимог ст. ст. 1261, 1267 ЦК України обовязкова частка позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 становила по 1/6 частці у спадщині.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом; іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею

свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину було порушено права позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на обовязкову частку у спадщині, то слід визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-1062, після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6, видане на імя ОСОБА_4 на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), 100, у частині обовязкової частки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), який помер 22 липня 2017 року, у розмірі 1/6 частки спадкового майна.

Щодо застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було заявлено про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову, оскільки з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6 06 листопада 2013 року та видачі оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року сплив строк позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, про існування оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року позивач ОСОБА_3 дізнався лише у лютому 2018 року, що підтверджується повідомленням Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16.02.2018 року № 609/02-16 (а.с. 147), а тому строк позовної давності не сплив.

Що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщини після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6 та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22.07.2017 року ОСОБА_5, то вона задоволенню не підлягає, оскільки доказів неможливості оформлення права на спадщину у позасудовому (нотаріальному) порядку суду не надано, тобто така вимога є передчасно заявленою.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704,80 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 257, 261, 1241, 1261, 1267, 1268, 1301 ЦК України, Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 2-1062, після померлої 06.11.2013 року ОСОБА_6, видане на імя ОСОБА_4 на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), 100, у частині обовязкової частки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), який помер 22 липня 2017 року, у розмірі 1/6 частки спадкового майна.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704,80 грн. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2018 року та від 19.11.2018 року, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3, м. Вінниця, пр. О. Кобилянської, буд. 2)

ОСОБА_4 ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2, м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100)

Перша вінницька державна нотаріальна контора (м. Вінниця,вул. Хмельницьке шосе, 7; )

Повний текст судового рішення складено 29.12.2018 року.

Суддя