Житомирський апеляційний суд
Справа №285/884/18 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 33 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників відповідача та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року під головуванням судді Михайловської А.В.

у цивільній справі №285/884/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, треті особи - Прокуратура Житомирської області, Головне управління Національної поліції України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом. Просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) гривень за рахунок коштів Державного бюджету. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 03.08.2015 року слідчим відділом Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушення кримінального провадження №0001028 за фактом ухилення його від мобілізації, за ознаками злочину, передбаченого ст.336 КК України. 03.09.2015 року йому було оголошено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України. Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.12.2016 року його засуджено. Проте, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.03.2017 року вирок скасовано, а кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину. Неправомірними діями посадових осіб Прокуратури Житомирської області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області йому було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які завдали негативних змін у його житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні реакції при згадування події, фіксованість уваги на необхідності відновлення свого авторитету, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту із-за постійного відвідування органів досудового розслідування та суду, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності. Тому, вважав, дії посадових осіб зазначених вище органів принизливими, які заподіяли йому невиліковну травму та завдали глибокої моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 69211 (шістдесят дев'ять тисяч двісті одинадцять) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволені решти частини вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що у рішенні першої інстанції не обґрунтовано жодного фізичного чи психічного впливу, з боку правоохоронних органів, який міг би призвести до негативних наслідків морального характеру. У позовній заяві позивач зазначає про фізичні, душевні, психологічні страждання при цьому надані докази не дають жодної можливості будь яким чином пов'язати фізичні страждання позивача з кримінальним провадженням та діями правоохоронних органів, а не будь-якими іншими об'єктивними або суб'єктивними факторами, відповідно розмір моральної шкоди є необґрунтованим і завищеним. Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Казначейство не вступало у правові відносини з позивачем, а тому не може нести будь-які зобов'язання перед останнім та бути відповідачем в даному спорі. Жодних доказів заподіяння шкоди Казначейством та його посадовими і службовими особами позивачем не подано. Зазначає, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює лише безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі оригіналу виконавчого документу, або судового рішення про стягнення коштів, або оригіналу розрахункового документу який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2015 року слідчим відділом Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушення кримінального провадження №0001028 за фактом ухилення ОСОБА_3 від мобілізації, за ознаками злочину, передбаченого ст.336 КК України.

03.09.2015 року ОСОБА_3 оголошено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.12.2016 року ОСОБА_3 засуджено за ст.336 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України вирішено звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 1 рік та покладено на нього ряду обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.03.2017 року вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.12.2016 року у кримінальному провадженні №0001028 за ст.336 КК України щодо ОСОБА_3 скасовано, кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину (а.с.7-9).

Із матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження №0001028 вбачається, що ОСОБА_3 незаконно перебував під слідством та судом з 03.09.2015 року по 21.03.2017 року, тобто 18 місяців та 18 днів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачеві моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому судом враховано, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У частинах першій, другій та сьомій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закону) відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно пункту 2 частини першої статті 2 Закону зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 Закону визначено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема моральна шкода.

Із статті 4 Закону слідує, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Тобто, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на момент розгляду справи.

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з січня 2018 року становить 3723 грн.

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування правильно обрахований, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Спричинену йому моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством та судом йому було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативних змінах у його житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні реакції при згадування події, фіксованість уваги на необхідності відновлення свого авторитету, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту із-за постійного відвідування органів досудового розслідування та суду, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення та стягнув на користь позивача на відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в сумі 69 211 грн. 20 коп., з розрахунку: 18 місяців та 18 днів (часу перебування під слідством та судом) х 3723 грн. (розміру мінімальної заробітної плати з січня 2018 року), які мають бути відшкодовані за рахунок коштів державного бюджету.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 зроблено висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З урахуванням висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а територіальний орган казначейства приймає участь у розгляді цієї справи, реалізуючи всі процесуальні права відповідача.

Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 05.09.2018 року у справі № 233/4415/16-ц.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункт 4 цього Положення).

Саме на це вказує і Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 року у справі № 395/102/16-ц.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 27.12.2018 року.