Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 265/3155/17

провадження № 61-28969св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 липня 2017 року у складі судді Мельник І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мироненко І. П., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, яка перебуває на обліку як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за адресою фактичного проживання.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач перебуває на обліку, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, також на оплату житлово-комунальних послуг, за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1. Щомісячна грошова допомога призначена та сплачувалася відповідачу у періоди з 13 січня 2016 року по 11 липня 2016 року та з 12 липня 2016 року по 11 січня 2017 року.

Пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 01 жовтня 2015 року № 505 (далі - Порядок № 505) визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, отриманої у порядку передбаченому постановою КМУ від 14 грудня 2016 року, у володінні ОСОБА_4 є квартира за адресою: АДРЕСА_1, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції Донецької і Луганської області з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до розділу 1 пункту 20 розпорядження КМУ від від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (далі - розпорядження КМУ № 1275?р) деякі райони міста Маріуполя визначено як населені пункти, де здійснювалася антитерористична операція.

Відповідними розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р (далі - розпорядження КМУ № 1085-р) та від 02 грудня 2015 № 1276-р (далі - розпорядження КМУ № 1276-р) затверджено переліки населених пунктів на території яких органи державної влади не виконують свою зобов'язання та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення, в яких місто Маріуполь Донецької області не зазначено.

Таким чином, за період з 13 січня 2016 року по 11 січня 2017 виплати відповідачу щомісячної адресної допомоги, місто Маріуполь Донецької області, де розташована квартира відповідача, не входило до переліку населених пунктів на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і на території міста органи державної влади України здійснювали та продовжують здійснювати свої повноваження в повному обсязі. Тому наявність у власності житла на території підконтрольній українській владі та в місті, де органи державної влади виконують всі свої зобов'язання в повному обсязі, є причиною виникнення переплати раніше виплачених сум допомоги. Відповідачу повідомлено про надмірно виплачені кошти та запропоновано добровільно їх внести на рахунок позивача, але суму боргу не погашено. Посилаючись на статті 16, 1166 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_4 суму надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 8 497,81 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 липня 2017 року в позові відмовлено.

Рішення мотивовано безпідставністю вимог про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги, оскільки місто Маріуполь, відповідно до розпоряджень КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (далі - розпорядження КМУ № 1053-р) та № 1275-р, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а тому відповідач мав право на отримання відповідної допомоги, передбаченої Порядком № 505.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з обгрунтованості висновку суду першої інстанції щодо правомірного отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги, надання якої передбачене Порядком № 505. Крім того, судом апеляційної інстанції визнано необгрунтованими посилання позивача на відповідний порядок у редакції від 31 травня 2017 року, оскільки допомога відповідачу виплачувалася до 31 жовтня 2016 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині обмежень виплат у разі розташування житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом апеляційної інстанцій, також зазначено про необгрунтованість посилання позивача на Порядок № 505, оскільки допомога відповідачу виплачувалася до 01 вересня 2016 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині обмежень виплат у разі розташування житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У жовтні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна позивача, у якій заявник просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 липня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

У січні 2018 року від відповідача надійшло заперечення на касаційну скаргу.

22 травня 2018 року матеріали справи разом з цим касаційним провадженням передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не звернули увагу на те, що в КМУ № 1275-р не визначено період проведення такої операції, відсутні й відомості про не віднесення цих населених пунктів до тимчасово окупованої території України. Натомість, у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженому розпорядженням КМУ № 1085-р (зі змінами від 02 грудня 2015 року № 1276-р), місто Маріуполь відсутнє. З відповідача підлягає стягненню безпідставно отримана щомісячна адресна допомога у розмірі 8 497,81 грн за період з 13 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, оскільки в цей період місто Маріуполь Донецької області, де розташована квартира, що належить на праві власності відповідачу у справі, не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що доводи касаційнї скарги є безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого відповідач просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 24 листопада 2014 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме: з села Саханка Новоазовського району Донецької області до міста Маріуполь.

Рішеннями позивача від 19 січня 2016 року та від 02 серпня 2016 року ОСОБА_4 призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг на періоди з 13 січня 2016 року по 11 липня 2016 року та з 12 липня 2016 року по 11 січня 2017 року.

Звертаючись до позивача із заявами про призначення допомоги, ОСОБА_4 вказувала, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, немає.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта № 75831996 від 14.12.2016 року, ОСОБА_4 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам урегульовано Порядком № 505.

Відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Частиною першою цієї статті визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Наказом № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення» наказано: визначити такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року; Харківська область з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року до закінчення терміну її проведення.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням КМУ № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) включено до вказаного переліку (пункт 20). Дію цього розпорядження зупинено розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

02 грудня 2015 року розпорядженням КМУ №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого місто Маріуполь Донецької області також включено до вказаного переліку (пункт 20).

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що на час виникнення та існування спірних правовідносин, м. Маріуполь Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку № 505, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин, з 25 листопада 2014 року по 29 листопада 2016 року, визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23 жовтня 2014 року).

У такій редакції пункт 6 Порядку № 505 був чинним до 24 квітня 2015 року, а після змін, внесених постановою КМУ від 31 березня 2015 року №212, він був викладений у такій редакції: «будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення», при цьому слова «у володінні» замінені словами «у власності».

Постановою КМУ від 08 квітня 2015 року № 257 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505», що набула чинності 15 травня 2015 року, у назві та тексті Порядку слова «територія України та райони проведення антитерористичної операції» в усіх відмінках замінені словами «територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення» у відповідному відмінку.

Нову редакцію пункту 6 Порядку № 505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370.

Із матеріалів справи вбачається, що грошова допомога виплачувалася відповідачу до 01 листопада 2016 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині обмеження виплат у разі розташування житла, що перебуває у власності членів сім'ї, на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про необгрунтованість доводів позивача щодо відсутності у відповідача права на грошову допомогу у зв'язку з прихованням факту наявності у неї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, тобто в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, оскільки у пункті 6 Порядку №505, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, таке обмеження відсутнє. Крім того, право особи на грошову допомогу не обмежується у разі наявності у власності житлового приміщення, що розташоване в районі проведення антитерористичної операції, що має місце у цій справі, оскільки місто Маріуполь Донецької області віднесено до таких територій розпорядженнями КМУ №1053-р, №1275-р та наказом № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення».

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносинах необхідно застосувати розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено місто Маріуполь, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене розпорядження є чинним лише до тих правовідносин, які виникли після 31 травня 2017 року, тобто після внесеннях відповідних змін до Порядку № 505.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність та обгрунтваність рішення судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик