ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 1507/2772/12

провадження № 61-5872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Болградського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року, ухвалене у складі судді Тимошенко І. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, постановлену колегією у складі суддів: Короткова В. Д., Калараша А. А., Комаровської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 13 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» (далі - ТОВ «Просто фінанс») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 4, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 57 100 грн і зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію за управління кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені договором платежі в сумах та в строки, передбачені договором.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15 серпня 2012 року його заборгованість складає 81 022,69 грн.

18 травня 2012 року між ТОВ «Просто Фінанси» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого останнє придбало усі права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

26 вересня 2012 року відповідачу направлена вимога про досудове врегулювання спору, якою запропоновано сплатити заборгованість за кредитними договором, однак ця вимога залишена відповідачем без уваги.

За таких обставин просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 49 294,88 грн, заборгованість за процентами та комісією у сумі 20 154,07 грн і штраф у сумі 11 573,74 грн, а всього 81 022,69 грн.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 4 від 13 жовтня 2008 року у розмірі 81 022,69 грн та судові витрати у розмірі 810,23 грн, а всього 81 832,92 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором № 4 від 13 жовтня 2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_4 Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 доведено й обґрунтовано належними та допустимими доказами, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на його відповідність вимогам закону.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, неправильно встановивши характер спірних правовідносин та підставу їх виникнення, ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказував, що судам попередніх інстанцій не перевірено законності набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою установою, а стороною договору факторингу, в силу вимог частини третьої статті 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зазначив, що він не отримував повідомлень від ТОВ «Просто Фінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну одного кредитора іншим, що дає йому право не виконувати зобов'язання перед новим кредитором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 29 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 13 жовтня 2008 року між ТОВ «Просто Фінанс» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 4, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 57 100 грн. з кінцевим строком повернення кредиту 13 жовтня 2013 року. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 14,5 процентів річних від непогашеної суми кредиту, щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,19 процентів від початкової суми кредиту. На підставі пункту 3.1 кредитного договору відповідач зобов'язався суму кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління кредитом сплачувати щомісячними платежами згідно з графіком платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань щодо оплати щомісячних платежів згідно умов цього договору кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20 процентів від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання зі сплати якого порушено позичальником.

ТОВ «Просто Фінанс» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у зазначеній сумі. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, погашення кредиту відповідними частинами та сплату процентів за користування кредитом у встановлені кредитним договором строки не здійснює.

Також суди встановили, що 18 травня 2012 року між ТОВ «Просто Фінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «Просто Фінанси» продало, а ТОВ «Кредитні ініціативи» купило кредитний портфель, тобто право вимоги до позичальників (їх поручителів) щодо погашення загальної суми заборгованості за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, комісії, усі та будь-які штрафні санкції та інші грошові платежі, а також права, зазначені в пункті 3.3 договору, станом на дату відступлення - 30 червня 2012 року. Згідно з пунктом 3.3 договору покупець - ТОВ «Кредитні Ініціативи» - набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення, а також право нараховувати проценти, комісії та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами, починаючи з дати відступлення. Відповідно до вказаного договору право вимоги за кредитним договором № 4 від 13 жовтня 2008 року, укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_4, відступлено ТОВ «Просто Фінанс» позивачу - ТОВ «Кредитні ініціативи».

26 вересня 2012 року позивач направив відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, в якій запропонував сплатити заборгованість за кредитними договором в сумі 81 022,69 грн, що виникла станом на 15 серпня 2012 року, але до часу звернення до суду відповідач зазначену заборгованість не сплатив.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором № 4 від 13 жовтня 2008 року ОСОБА_4 належним чином не виконується, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з нього цієї заборгованості на користь нового кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Доводи касаційної скарги про те, що неотримання відповідачем повідомлення про зміну кредитора дає йому право не виконувати свого зобов'язання перед новим кредитором, відхиляються касаційним судом, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (стаття 518 ЦК України).

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про зміну кредитора за умови невиконання боржником грошового зобов'язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань, які на користь первісного кредитора боржник не виконав також.

Судами попередніх інстанцій надано належну оцінку даним обставинам та зроблено правильний висновок, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов'язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора за умови невиконання зобов'язання на користь первісного кредитора.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права і без порушення норм процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 21 листопада 2016 року зупинено виконання рішення Болградського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Болградського районного суду Одеської області від 20 березня 2013 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик