Справа № 296/3707/18
Провадження № 2/282/411/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарі судового засідання: Грушак І. В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач вказує на те, що в березні 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про надання допомоги в обміні валюти з гривні в сумі 84000 грн. на 4000 доларів США. Для цього він 20.03.2015 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 84000 грн., а останній пообіцяв упродовж двох тижнів здійснити їх обмін на долари США в сумі 4000 та повернути їх. Однак в обумовлений ними термін ОСОБА_2, обмін валют не здійснив, надані ним останньому кошти не повернув та почав всіляко ухилятися від зустрічі. 07.07.2015 року при зустрічі з відповідачем, останній запевняв, що обміняв надані ним гривні на долари США та надасть їх до 20.07.2015 року, про що написав власноручно розписку. Проте, відповідач порушуючи взяті на себе зобовязання, зазначені вище кошти станом на 01.05.2018 року не повернув.

На підставі вищенаведеного позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь боргу в сумі 84000 грн.

В подальшому, до підготовчого судового засідання позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 84000 грн. боргу за договором про обмін валют, 31196,87 грн. інфляційних витрат, 6932,00 грн. три відсотки річних від простроченої суми, а також 10000 грн. моральної шкоди, яку він обґрунтовує тим, що вказані кошти він планував використати на купівлю житла, а у звязку із неповерненням їх відповідачем, він був змушений орендувати з родиною житло, певний час жити з батьками та відповідно позичати кошти на купівлю будинку.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 1321,29 грн.

Позивач судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обємі та просив суд їх задовольнити. Він також пояснив, що у 2015 році він мав намір придбати житло у м.Житомир. Для того щоб його придбати йому необхідно було здійснити обмін валют з гривень на долари США. Тоді його познайомили із ОСОБА_2, який пообіцяв здійснити такий обмін на вигідних для нього умовах. Для цього він передав останньому 84000 грн., які той пообіцяв упродовж 2 3 тижнів обміняти та повернути йому 4000 доларів США, однак, у вказані строки, гроші він не повернув. В подальшому він надав письмову розписку про зобовязання повернути грошові кошти в сумі 84000 грн. до 20.07.2015 року, проте у вказаний строк коштів не повернув. З даного приводу він звертався до поліції, однак кримінальне провадження було закрите. Вважав, що можливо розглядати справу у відсутності відповідача.

Відповідач в судове засідання не зявився хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Від нього до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою, проте суд не приймає вказану заяву до уваги, оскільки до неї не додано підтверджуючих документів. Крім того, він неодноразово, надсилав до суду заяви про відкладення підготовчого судового засідання у звязку з перебуванням його у відрядженні, однак доказів того не надавав. За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідача є не добросовісними та такими, що вчиняються з метою затягування розгляду справи, а тому вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що передбачено ЦПК України та проти чого не заперечує позивач.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він перебуває в дружніх відносинах із позивачем ОСОБА_1 В 2014 році у м.Житомир він познайомився із ОСОБА_2 та потоваришували з ним. Під час спілкування з останнім, він неодноразово говорив про те, що має можливість допомогти в обміні валюти з гривень на долари США. В 2015 році ОСОБА_1 мав намір придбати квартиру і йому необхідно було здійснити обмін валют. Тоді він познайомив позивача з відповідачем. В березні 2015 року вони втрьох зустрілися у м.Житомир та ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 84000 грн., які останній повинен був обміняти на 4000 доларів США та повернути їх позивачу. Через деякий час ОСОБА_1 розповідав йому, що ОСОБА_2 не повернув надані йому кошти, а також ухиляється від зустрічі та дає лише обіцянки про повернення коштів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Він позичав у позивача гроші. В березні 2015 року до нього зателефонував ОСОБА_1 та попросив повернути йому гроші. Вони зустрілися в м.Житомирі де він повернув позивачу борг, а той доклав ще гроші які були у нього та при ньому, передав ОСОБА_2 84000 грн. Після цього він зустрічався з відповідачем у різних закладах і йому відомо, що в останнього були кошти. Через деякий час від ОСОБА_1 йому стало відомо, що ОСОБА_2 не повернув отримані від нього кошти, а також те, що останній не відповідає на дзвінки позивача.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне.

Згідно розписки від 07.07.2015 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 84000 грн., які зобовязався повернути до 20.07.2015 року.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказує на те, що 21.11.2015 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості та розпочато кримінальне провадження №0005681 за ознаками вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яке було закрите 05.04.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.599, 610 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов'язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ.

Із правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 встановлено, що згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути предявлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому - позичальнику певної грошової суми або певної кількості речей.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що по договору позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобовязання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобовязанням їх повернення і дату отримання коштів.

В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача з зазначенням суми боргу та вказано термін до якого зазначені кошти повинні бути повернуті, що свідчить про невиконання зобов'язання відповідачем, а саме про неповернення боргу позивачу, а відтак суд вважає, що змінені позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, інфляційних витрат та три відсотки річних від основної суми боргу обґрунтований та підлягає задоволенню. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позов в цій частині необґрунтований та не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому в його задоволенні відмовляє.

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1321,29 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.525, 526, 625, 1046-1051 ЦК України, ст.ст.76-80, 89, 141, 223, 263 - 265, 271 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 борг за договором на обмін валюти в сумі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп., інфляційні витрати в сумі 31196 (тридцять одна тисяча сто девяносто шість) грн. 87 коп., три відсотки річних від простроченої суми, що становить 6932 (шість тисяч девятсот тридцять дві) грн. 00 коп. та понесені ним судові витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 29 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5, п.15 ч.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_5