Ухвала

27 грудня 2018 року

справа № 305/1401/18

провадження № 61-48835ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та громадської організації «Проти придурків та ідіотів» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» (далі - Закарпатська філія ТОВ «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса»), у якому просив визнати протиправними дії посадових осіб Закарпатської філії ТОВ «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 23 червня 2018 року, винести окрему ухвалу щодо протиправних дій посадових осіб Закарпатської філії ТОВ «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» та направити її на розгляд до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання послуг з санаторно-курортного лікування. Однак подана заява у межах строків, передбачених Законом України «Про звернення громадян», не була розглянута. Посадові особи Закарпатської філії ТзОВ «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» у порушення статті 24 ЗУ «Про звернення громадян» не надали відповіді на запит ОСОБА_1, чим завдали позивачу моральної шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 та громадська організація «Проти придурків та ідіотів» засобами поштового зв'язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили всі фактичні обставини, що мають значення для справи. Зокрема, суди не розглянули заяву про уточнення позовних вимог. При цьому суд першої інстанції позбавив права позивача до початку розгляду справи по суті надати відповідь на відзив. Крім того, предметом дослідження апеляційного суду було питання ненадання відповіді на звернення, яке ОСОБА_1 не оскаржувалося і не заявлялося.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання протиправними дій посадових осіб ТОВ «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» щодо ненадання відповіді на заяву стягнення витрати по підготовці та подачі позовної заяви в сумі 1 000 грн та компенсації моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Отже, справа № 305/1401/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 305/1401/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються і на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 та громадській організації «Проти придурків та ідіотів» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Готіс» «Санаторій «Гірська тиса» про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат