Справа № 365/619/18
Номер провадження: 2/365/388/18
27.12.2018 смт Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого-судді Кучерявої Л.М.,
судового засідання Хрущ Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
11 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Вказаний житловий будинок був набутий нею в порядку спадкування за законом. Після оформлення спадщини, маючи намір продати вказаний житловий будинок, вона звернулася до сільської ради, де їй стало відомо, що в будинку зареєстровані, але фактично не проживають з 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відповідачі не є членами сім'ї позивача, угода про користування житлом з ними не укладалася.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, через свого представника ОСОБА_5 направила до суду заяву, в якій остання просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку за зареєстрованою адресою їхнього місця проживання чи перебування, та через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзиву та заперечень на позов не подали. Відтак відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі є такими, яким судові виклики вручено належним чином.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: ? частки вказаного будинку позивач отримала у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2018 року (а.с.6), ? частка вказаного житлового будинку належить їй відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1996 року (а.с.32).
Належність зазначеного будинку позивачу також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок ( а.с. 5).
Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї від 08.10.2018 року вбачається, що в ході обстеження було встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично не проживають у вищевказаному будинку з 2013 року, їхніх особистих речей та речей вжитку в ньому не виявлено (а.с.8).
Із довідки № 261 від 16.05.2018 року, виданої виконавчим комітетом Усівської сільської ради Згурівського району Київської області, вбачається, що у даному житловому будинку зареєстровані, але фактично не проживають з 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9).
Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою підтверджується також інформацією наданою виконавчим комітетом Усівської сільської ради Згурівського району Київської області за вих. № 112/02-40, № 111/02-40 від 12.10.2018 року (а.с. 14-15).
Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідачами суду не надано.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та громадському житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житлове приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки відповідачі дійсно відсутні в вказаному житловому будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вони втратили право на користування житловим будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.
Також, позивачем при подачі даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп., який підлягає стягненню із відповідачів на її користь.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280 - 283 ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі по 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Л.М. Кучерява