Справа № 352/613/18
Провадження № 22-ц/4808/404/18
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Гургули В.Б., ухвалене 12 жовтня 2018 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов мотивовано тим, що 30.03.2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 13800 грн зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 15.04.2014 року позичальник помер, після чого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на невиконані зобовязання по кредитному договору в розмірі 13754,74 грн. Відповідачі є спадкоємцями першої черги, які постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини, і у встановленому законом порядку не заявили про відмову від неї. А тому вважаються такими, що спадщину прийняли. На виконання норм цивільного законодавства щодо предявлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач як кредитор спадкодавця направив 10.04.2017 року до Тисменицької районної державної нотаріальної контори претензію, на підставі чого заведено спадкову справу. 29.10.2017 року також направлено відповідні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Посилаючись на те, що в добровільному порядку заборгованість ними не погашена, банк просив задовольнити позов.

Рішенням Тисменицького районного суду від 12.10.2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази прийняття відповідачами спадщини померлого ОСОБА_4, а тому відсутні підстави для стягнення з них заборгованості за кредитом.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Так, при вирішенні спору суд не зясував, що відповідачі постійно проживали із спадкодавцем, що підтверджується відмітками в паспортах про їх місце реєстрації. А отже, прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті позичальника. А тому, всупереч вимог цивільного законодавства та Узагальнення судової практики не встановив наявність спадкового майна та коло осіб, які фактично прийняли спадщину. Зокрема, не витребував інформацію з нотаріальної контори та органу місцевого самоврядування з цього приводу.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 1281 ЦК України не повідомили банк про відкриття спадщини та осіб, які її прийняли. Таким чином, банк має право на стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця в межах успадкованого спадкоємцями майна.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

В засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату,час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 березня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 13800 грн.

Договір укладено у формі заяви. За її змістом позичальник ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.7).

Відповідно до п.1.1.7.12. Умов і Правил надання банківських послуг, що є частиною договору, такий діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2014 року позичальник ОСОБА_4 помер (а.с.35).

Згідно із наданим банком розрахунком на день його смерті розмір заборгованості за кредитним договором становив 13754,74 грн. З них: тіло кредиту 13410,10 грн, нараховані відсотки за користування кредитом 344,64 грн (а.с. 6).

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

В силу ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст.1258 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281-1282 ЦК України.

За приписами ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, передбачені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як правильно зясовано судом першої інстанції спадкоємці позичальника, відповідачі у справі, після його смерті не повідомляли банк про відкриття спадщини.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03.04.2017 року було направлено претензію кредитора до Тисменицької районної державної нотаріальної контори. Зі змісту відповіді нотаріальної контори від 12.05.2017 року із заявами про прийняття чи відмову від спадщини спадкоємці померлого ОСОБА_4 не зверталися, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена тільки на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 41).

Відтак, судом вірно встановлено, що відповідачі - дружина позичальника ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 після смерті спадкодавця не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині прийняття відповідачами спадщини колегія суддів приходить до висновку, що такі не підтверджуються належними засобами доказування.

Так, дійсно факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Разом з тим, з долучених копій паспортів відповідачів даний факт встановити неможливо. Так, на сторінці 11 копії паспорта ОСОБА_3 зазначено його зареєстроване місце проживання з 01.07.2009 року в с. Братківці по вул. Королева,44, як і в ОСОБА_4 Проте, копія паспорта засвідчена ОСОБА_3 19.05.2012 року, за 2 роки до смерті батька. Зазначене місце реєстрації в копії паспорта ОСОБА_2, засвідченої нею 25.02.2013 року, є нечітким та нечитабельним (а.с. 32-34). Відтак, достовірно визначити місце проживання відповідачів на час смерті ОСОБА_4 по наданих банком документах не вбачається можливим.

Аргументи апеляційної скарги про те, що інформацію про спадкову масу та коло спадкоємців мав вирішувати суд першої інстанції є неспроможними.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відтак, спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані про наявність у спадкодавця майна на час його смерті, його перелік та вартість, що, крім іншого, також унеможливлює стягнення з них заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Окрім того, як вбачається зі змісту заяви на отримання кредиту ОСОБА_4 зазначив наявність у нього двох дітей, що повинно бути враховано при встановленні дійсного кола спадкоємців.

Враховуючи, що банк не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання про відмову у задоволенні позову банку та постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 12 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2018 року.