Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 692/811/15-ц

провадження № 61-9614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор Драбівського району Черкаської області в інтересах держави,

відповідачі: Кононівська сільська рада Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_2,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Подороги В. М., Василенко Л. І., Демченка В. А.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року прокурор Драбівського району Черкаської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання повернути нежитлове приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що у власності Кононівської сільської ради перебувало приміщення дитячого садка, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 18 січня 2008 року № 12-8/Y вирішено продати приміщення дитячого садка та подати документи для проведення аукціонних торгів при Черкаській торгово-промисловій палаті.

21 лютого 2008 року між Кононівською сільською радою в особі її голови та Черкаською торгово-промисловою палатою (далі - ЧТПП) в особі ОСОБА_4 укладено договір про проведення аукціонних торгів відповідно до якого ЧТПП зобов'язалося провести в інтересах Кононівської сільської ради аукціонні торги для реалізації майна за найвищу ціну. За результатом проведення торгів з реалізації приміщення дитячого садка, 14 травня 2008 року між Кононівською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення. Об'єкт продано за 18 200,00 грн.

Прокурор вважав, що рішення Кононівської сільської ради від 18 січня 2008 за № 12-8/У є незаконним, оскільки об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

З урахуванням викладеного, прокурор Драбівського району Черкаської області просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Кононівської сільської ради від 18 січня 2008 року № 12-8/У «Про надання дозволу на продаж комунальної власності, приміщення дитячого садка в с. Кононівка»; визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення дитячого садка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 повернути приміщення дитячого садка у власність територіальної громади с. Кононівка.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2015 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено без поважних причин строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.

Не погоджуючись з указаним рішенням заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Черкаської області.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано незаконним та скасовано рішення Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 18 січня 2008 року № 12-8/У «Про надання дозволу на продаж комунальної власності, приміщення дитячого садка в с. Кононівка».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення дитячого садка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути приміщення дитячого садка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади с. Кононівка.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд, виходив з того, що на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а тому ураховуючи те, що про оскаржуване рішення Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області прокуратура довідалась лише при проведенні перевірки законності цього рішення, то трирічний строк позовної давності прокуратурою Черкаської області не пропущено.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У лютому 2017 року заступник прокурора Черкаської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03,

§ 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України

від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що представництво прокуратурою інтересів держави допустиме при наявності виключних випадків.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, вищевикладені вимоги закону не врахували, не перевірили та не встановили наявності виключного випадку для подання позову прокурором Драбівського району Черкаської області в інтересах держави, не з'ясували який суб'єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб'єкт владних повноважень відсутній.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило