Справа № 214/6975/17
2/214/21/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській (Усік) М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (розпискою), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 на його, ОСОБА_2, користь суму боргу у розмірі, що в гривневому еквіваленті (станом на 3 квітня 2017 року відповідно до курсу НБУ) становить 21 616 грн. 00 коп., 10% за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання за період з 15 квітня 2017 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 15 131 грн. 20 коп., втрати від інфляції за період з 3 квітня 2017 року по 1 листопада 2017 року у розмірі 1577 грн. 97 коп., понесені витрати за послуги адвоката у розмірі 5000 грн. 00 коп.

В обґрунтування предявлених вимог зазначає наступне.3 квітня 2017 року він надав ОСОБА_3 в борг 800 доларів США, в підтвердження чому останній склав письмову розписку. Умовами даної угоди є надання відповідачеві грошових коштів у борг на строк до 14 квітня 2017 року. У разі прострочення виконання зобов'язання, боржник зобов'язується відшкодувати 10% щомісячних за кожен прострочений місяць. Станом на день звернення до суду ОСОБА_3 борг йому не повернув. Усі вимоги щодо повернення суми заборгованості, останній відхиляє та взагалі ігнорує. Таким чином, єдиним захистом його прав є саме звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Нормами ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору надання послуг та його умов, може бути надана розписка. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сума заборгованості 800 доларів США (в еквіваленті становить 21 616 грн. відповідно до курсу долару США станом на 3 квітня 2017 року, 1 долар США = 27,02 грн.)

Згідно із ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно повідомлень Державного комітету статистики України, опублікованих у періодичних виданнях, індекси споживчих цін по Україні становлять за 2017 рік середній 107,3.

Розрахунок вимог по стягненню боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 14 квітня 2017 року по 1 листопада 2017 року за договором позики від 3 квітня 2017 року. Сума заборгованості у гривні складає 1577 грн. 97 коп. (відповідно до офіційного курсу НБУ від 3 квітня 2017року, 1 долар США становить 27,02 грн.). Загальний індекс інфляції отримано шляхом перемноження місячних індексів та складає 107,3%. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 14 квітня 2017 року по 1 листопада 2017 року складає: 21 616,00 грн. * 107,3% =23 193,97 грн. Інфляційні втрати складають відповідно: 23 193,97 грн. 21 616 грн. = 1557,97 грн.

Розрахунок вимог по стягненню 10% щомісячних за період з 15 квітня 2017 року до 15 листопада 2017 року за договором позики від 3 квітня 2017 року. Сума заборгованості у гривні складає 17 292,80 грн. Сума 10% щомісячних за період з 15 квітня 2017 року 15 листопада 2017 року складає: 21 616 грн. * 10% * 7місяців прострочення) = 15 131,20 грн.

Загальна сума, що підлягає стягненню за даною розпискою від 3 квітня 2017 року з урахуванням тіла боргу, індексу інфляції та 10% щомісячних складає: 21 616,00 грн. (загальна сума боргу) + 1577,97 грн. (інфляційне збільшення) + 15 131,20 грн. (10% щомісячних) = 38 325,17 грн.

Верховним Судом України в п.2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за №6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати па увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наразі він звернувся за юридичною допомогою до адвоката, за послуги якого також сплатив 5000 грн. Вважає їх понесеними матеріальними збитками, а точніше необхідними судовими витратами, які мають бути відшкодовані відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. В подальшому в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.6, 55 - оригінал), розрахунок заборгованості, наведений в позові.

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: розписку, так як цей доказ стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявність між сторонами договірних зобовязань.

Суд вважає належним доказом: розрахунок заборгованості, оскільки він стосується обґрунтування заявлених вимог, а саме розміру суми заборгованості, виконаний належним чином, з урахуванням приписів ст.625 ЦК України та індексів інфляції, офіційно встановлених в Україні в окремі розрахункові періоди.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідка є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

3 квітня 2017 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 800 доларів США зі строком повернення до 14 квітня 2017 року. Позичальник зобовязався сплатити 10% від суми боргу за кожен місяць користування коштами у випадку не повернення в обумовлений строк (тобто по 80 доларів США). В обумовлений сторонами строк ОСОБА_3 грошові кошти не повернув, а тому позивач просить їх стягнути в судовому порядку, з урахуванням збитків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення ст.ст.1046 та 1047 ЦК України в їх звязку свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обовязкове. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16 та постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі №520/632/16-ц.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, наявність оригіналу розписки у позивача, яку він надав суду, згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником ОСОБА_3 не виконані. До того ж судом встановлено, що оригінал розписки не містить надпису про повернення суми боргу (у тому числі частково), як і не надано відповідачем розписки про повернення ним коштів позивачеві, сплату процентів за зобовязаннями. Відтак у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобовязання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачеві досудової вимоги позивачем не має істотного значення для вирішення спору, оскільки не спростовує дійсність невиконання ОСОБА_3 умов договору позики, а відтак доведеність порушення прав позивача, які підлягають захисту судом.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 3 квітня 2017 року на суму 800 доларів США, невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем щодо повернення боргу в обумовлений сторонами строк до 14 квітня 2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність застосування позивачем ст.625 ЦК України та розрахунок інфляційних втрат, а також 10% за кожен місяць прострочення.

Відтак, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 640 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 509, 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 274, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: пр-т. 200-річчя ОСОБА_4 4/38, м. Кривий Ріг) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість за договором позики від 3 квітня 2017 року в загальному розмірі 38 325 грн. 17 грн., яка включає: основна заборгованість 21 616 грн. 00 коп., 10% за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання за період з 15 квітня 2017 року по 15 листопада 2017 року 15 131 грн. 20 коп., втрати від інфляції за період з 14 квітня 2017 року по 1 листопада 2017 року 1577 грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: пр-т. 200-річчя ОСОБА_4 4/38, м. Кривий Ріг) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу 5000 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов