Справа № 171/130/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретарів Титаренко Л.Б., Харченко О.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Апостолівський районний сектор Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником квартири № 32 в житловому будинку № 3 в м. Апостолове по вул.Святкова (Леніна) у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області. Право власності на вказану квартиру підтверджується договором дарування квартири від 22.12.2003 року. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані троє осіб: позивач, відповідач, їхня спільна донька ОСОБА_5

Позивач зазначає, що з відповідачем вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала. З 2012 року вони з ОСОБА_2 припинили спільне проживання, відповідач виїхав до Російської Федерації. Договору чи домовленості про те, що відповідач буде проживати в квартирі за вищевказаною адресою між ними немає.

ОСОБА_4 вважає, що відповідач втратив право на користування квартирою внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік.

Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області та зняти відповідача з реєстрації за даною адресою.

У поданому до суду відзиві на позов відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що у квартирі за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області не проживає, оскільки позивач перешкоджає йому в користуванні квартирою, спірна квартира придбана ним та позивачкою під час спільного проживання ними однією сімєю у фактичному шлюбі, тому вважає квартиру спільною сумісною власністю. З ОСОБА_4 він проживав з 2001 року, квартиру придбали у 2004 році, на її придбання та ремонт в квартирі надав позивачу кошти, однак в оформленні документів на квартиру він не приймав участі, оскільки на той час був на заробітках в Російській Федерації. Позивачу допомагали здійснювати ремонт у квартирі його батьки. У 2004 році він був зареєстрований у спірній квартирі. В спірній квартирі він проживав з позивачем та її дітьми. У 2005 році у них народилася спільна донька ОСОБА_5 Працюючи в Російській Федерації він отримував заробітну плату, за вказані кошти утримував сімю, щомісячно пересилаючи кошти через банківську установу позивачу. У 2012 році стосунки у нього з позивачем стали погіршуватися. В кінці січня 2016 року вони з позивачем розійшлися поділивши спільне майно. Зі спірної квартири він не виселився, лише переїхав на деякий час до своєї матері, взявши з собою тільки особисті речі. Після подання позивачем заяви до поліції щодо нього, він зрозумів, що подальше спільне життя неможливе і в 2016 році почав готувати заяву щодо поділу спільного майна. Однак позивач вважала за необхідне добровільно поділити майно, вказавши, що до поділу майна їм слід проживати окремо. При цьому ОСОБА_4 забрала у нього колючі від квартири, в квартиру його не пускала, не відчиняючи двері коли він приходив до позивача. В грудні 2017 року ОСОБА_4 відмовилася ділити майно і позбавила його можливості користуватися квартирою, майном, що було в квартирі та автомобілем. Відповідач вважає, що він повинен бути вселений в квартиру в примусовому порядку, оскільки позивач перешкоджає йому користуватися квартирою, змінивши замок та не надаючи ключі від квартири, не відчиняє двері та не відповідає на телефонні дзвінки.

В звязку з вищевикладеними обставинами відповідач просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав заявлених у позові. Пояснила, що позивач є власницею квартири за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області. Станом на даний час у квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_2, їхня спільна донька ОСОБА_5 У зареєстрованому шлюбі позивач та відповідач не перебували. У 2016 року сторони розійшлися, їх стосунки вже стали погіршуватися з 2012 року, оскільки відповідач поїхав на заробітки до Російської Федерації. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в добровільному порядку поділили спільне майно, вищевказана квартира належить позивачу, тому питання щодо поділу квартири не поставало. В досудовому порядку позивач зверталася до ОСОБА_2 про те, щоб він знявся з реєстрації в квартирі, однак відповідач відмовився. Домовленості між сторонами про те, що відповідач в подальшому буде проживати в квартирі не було.

Представник позивача пояснила, що відповідач вселився в спірну квартиру в кінці 2004 року, ОСОБА_4 не перешкоджала ОСОБА_2 в користуванні квартирою, ключі у нього не забирала, замки в дверях не замінювала. Відповідач створив нову сімю, проживає з іншою жінкою, з якою уклав шлюб. У ОСОБА_2 на праві власності є частка в квартирі, де проживає його мати у м.Зеленодольськ.

За таких обставин представник позивача вважає, що позов є обґрунтованим та відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що позов ОСОБА_4 вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки спірну квартиру позивач купила, оформивши при цьому договір дарування. Сторони перебували в той час у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали з 2004 року по січень 2016 року. У 2004 році ОСОБА_2 вселився в квартиру. У 2005 році у позивача та відповідача народилася спільна донька ОСОБА_5 Після припинення стосунків між сторонами постало питання про поділ спільного майна. При цьому сторони домовилися про те, що ОСОБА_4 залишить ОСОБА_2 автомобіль, а їй залишиться квартира. В подальшому ОСОБА_4 змінила замки від квартири, а коли відповідач приходив до неї, просив її пустити в квартиру, то позивач не пускала ОСОБА_2 в житло. Іншого житла у ОСОБА_2 немає, на даний час він проживає в орендованій квартирі, оскільки позивач перешкоджає йому проживати в спірній квартирі. Вказані обставини вважає такими, що дають підстави для відмови ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сином позивача ОСОБА_4 Його мати ОСОБА_4 розлучилася з його батьком у 2002 році. Відповідач ОСОБА_2 проживав з його матірю з 2004 року. У 2005 році у сторін народилася спільна донька ОСОБА_5 Стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинилися у січні 2016 року. При цьому ОСОБА_2 погодився добровільно піти з квартири, забрав свої особисті речі. Крім того, коли відповідач виселявся з квартири він забрав заощадження в сумі 3000 дол.США та покинув квартиру вночі. У ОСОБА_2 залишилися ключі від квартири, оскільки на наступний день відповідач сам увійшов до квартири, коли позивача вдома не було, при цьому вдома була малолітня донька відповідача. В той день він прийшов до квартири зі своїм товаришем та забрав з квартири телевізор. Свідок пояснив, що позивач не змінювала замки у квартирі, ключі відповідач його матері не повертав, всі свої особисті речі ОСОБА_2 забрав з квартири. ОСОБА_2 на придбання спірної квартири кошти не давав. Спільно сторонами був придбаний автомобіль.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що проживав у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 Тривалий час він працював на заробітках в Російській Федерації, де отримував заробітну плату, гроші періодично перераховував позивачу. У 2003 році ОСОБА_4 купила квартиру за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області. При оформленні спірної квартири він участі не брав. В подальшому в квартирі здійснювався ремонт за його кошти. Його батьки фізично допомагали робити ремонт у квартирі. У 2004 році він зареєструвався в квартирі за вищевказаною адресою. У квартирі він проживав з позивачем та її дітьми. У 2005 році у них народилася спільна донька ОСОБА_5 Пояснив, що він тривалий час працював в Російський Федерації, а зароблені кошти передавав позивачу, з 2016 року по 2017 рік він працював на Криворізькій ТЕС у м.Зеленодольськ. У січні 2016 року стосунки між ним та ОСОБА_4 погіршилися та він виселився з квартири, взявши з собою свої особисті речі. При цьому пояснив, що він пішов з квартири добровільно. Ключі від квартири у нього були, однак в подальшому він їх втратив, точно пояснити не може як пропали ключі. Однак позивач в квартиру його не впускала, двері не відкривала, в телефонній розмові повідомила, що забороняє йому приходити в квартиру. В поліцію з цього приводу він не звертався, позов про вселення не подавав до суду. Зараз проживає в орендованій квартирі, перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою з 13.05.2017 року. Відповідач пояснив, що має на праві власності частку в квартирі за адресою АДРЕСА_1, де проживають його мати та брат.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є матірю відповідача. У 2004 році сторони купили квартиру в якій вона, її чоловік допомагали їм робити ремонт. У 2016 році ОСОБА_7 виселився з квартири. В квартирі він не проживає, оскільки ОСОБА_4 його не пускає в квартиру, що їй відомо зі слів сина. Повідомила, що приходила з сином та свідком ОСОБА_8 до ОСОБА_4 у спірну квартиру, але позивач його в житло не пустила, їм ніхто в той день не відчинив. Чи був в той день хтось дома у квартирі вона не знає, щоб їм відповідали вона не чула. Ключів від квартири у сина не було. Чи є ключі від квартири у сина їй не відомо. Сама вона проживає у трикімнатній квартирі в м. Зеленодольськ, співвласником вказаної квартири є також відповідач ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він з ОСОБА_2 тривалий час разом були на заробітках у Російській Федерації. На той час ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_4 Зароблені кошти відповідач надсилав позивачу. У 2016 році сторони розійшлися. Він приходив з відповідачем та його матірю до ОСОБА_4 в спірну квартиру, щоб допомогти ОСОБА_2 забрати деякі речі, однак позивач його в квартиру не пустила. Чи були у ОСОБА_2 ключі від квартири він не знає. Зі слів відповідача йому відомо, що ОСОБА_2 через тиждень після того як приходив до позивача телефонував їй, однак у телефонній розмові ОСОБА_4 не дозволила ОСОБА_2 прийти і забрати свої речі. По даному факту ним підписано відповідний акт у 2017 році, тобто через деякий час після вказаної події.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 22 грудня 2003 року , зареєстрованого в реєстрі за № 549 позивач ОСОБА_4 є власником квартири за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області (а.с.5).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4827474 від 23.09.2004 року КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру за договором дарування від 22 грудня 2003 року за ОСОБА_4 зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.09.2004 року, реєстраційний номер 3412509 (а.с.6).

Згідно акту № 505 від 13.09.2016 року про фактичне місце проживання, складеного комісією у складі начальника відділу ЖКГ виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_9, інспектора з реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_10, техніка-доглядача КП «Зеленодольський міський водоканал» ОСОБА_11 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Станом на день складення акта фактично проживають ОСОБА_4,ОСОБА_5С.(а.с.10)

Відповідно до акту № 646 від 23.03.2017 року про фактичне місце проживання про фактичне місце проживання, складеного комісією у складі першого заступника міського голови ОСОБА_12, спеціаліста з інвестиційних проектів виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_13, техніка-доглядача КП «Зеленодольський міський водоканал» ОСОБА_11 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Станом на день складення акта фактично проживають ОСОБА_4,ОСОБА_14 (а.с.11)

З акту № 1387 від 14.09.2017 року про фактичне місце проживання, складеного комісією у складі начальника відділу ЖКГ виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_9, спеціаліста з інвестиційних проектів виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_13, техніка-доглядача КП «Зеленодольський міський водоканал» ОСОБА_11 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Станом на день складення акта фактично проживають ОСОБА_4,ОСОБА_14 (а.с.12).

Згідно акту № 210 від 09.01.2018 року про фактичне місце проживання, складеного комісією у складі начальника відділу ЖКГ виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_9, спеціаліста з інвестиційних проектів виконавчого комітету Зеленодольської міської ради ОСОБА_13, техніка-доглядача КП «Зеленодольський міський водоканал» ОСОБА_11 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Станом на день складення акта фактично проживають ОСОБА_4,ОСОБА_14 (а.с.13).

З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 09.01.2018 року, № 32 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.14).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області з 08.01.2004 року (а.с.26).

Відповідно до акту від 26.02.2016 року, підписаного свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8М та відповідачем ОСОБА_2 вбачається, що вказані особи склали акт про те, що 24.02.2016 року позивач не пустила відповідача в квартиру за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області (а.с.91).

Відповідно до акту від 26.02.2016 року, підписаного свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8М та відповідачем ОСОБА_2 вбачається, що вказані особи склали акт про те, що 26.02.2016 року відповідач телефонував позивачу та просив надати ключі від квартири за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області та ОСОБА_4 відмовилася надати відповідачу ключі (а.с.92).

Згідно акту від 20.02.2018 року складеного ОСОБА_2, підписаного сусідами вбачається, що відповідач зазначає про причини не проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.93).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 січня 2005 року, І-КИ № 280601встановлено, що шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 розірвано 25.01.2005 року, актовий запис № 16 (а.с.108).

Згідно копії трудової книжки БТ-І № 8465985 ОСОБА_4 з вересня 1999 року по березень 2018 рік була працевлаштована (а.с.109-110).

Відповідно до матеріалів, які надійшли з Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про прийняття заяви ОСОБА_4 від 16.02.2016 року про вчинене кримінальне правопорушення та її розгляд встановлено, що за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_4 розяснено її право на звернення до суду з позовом щодо вирішення питання про поділ майна (а.с.118-127).

Згідно довідки КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2018 року, № 2096/18 встановлено, що співвласником ? частки квартири за адресою м.Зеленодольськ, пров.Молодіжний, буд.2 кв.12 є відповідач ОСОБА_2 (а.с.174).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_2 з 2004 року зареєстрований та проживав у квартирі за адресою по вул.Святкова (Леніна), б.3 кв.32 у м.Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідач фактично з січня 2016 року в зазначеній квартирі не проживає.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не доведені в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними доказами.

З показань відповідача ОСОБА_2, допитаного, як свідка встановлено, що відповідач виселився з квартири добровільно, забравши свої особисті речі. При цьому ключі від квартири залишалися у відповідача. 13.05.2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб з іншою жінкою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що відповідач добровільно покинув житло, позивач не змінювала замки у квартирі, ключі відповідач позивачу не повертав.

Показання свідків ОСОБА_7Є, ОСОБА_8 про те, що позивач не дала можливості ОСОБА_2 увійти в квартиру та в телефонній розмові не дозволила відповідачу прийти і забрати свої речі, суд визначає недостатніми доказами у сукупності та взаємозвязку з іншими доказами для підтвердження перешкоджання користування відповідачу спірним житлом. Крім того, оцінюючи вказані докази слід зазначити, що свідок ОСОБА_7 пояснила, що їй не відомо чи був хтось дома у квартирі коли вони з відповідачем прийшли за речами.

Підписані вказаними свідками ОСОБА_7Є, ОСОБА_8 акти від 26.02.2016 року та акт складений відповідачем ОСОБА_2 від 20.02.2018 року суд визначає, як недопустимі докази, оскільки викладені в них обставини не можуть бути підтверджені шляхом складення вказаних актів, а слід підтверджувати іншими засобами доказування.

Матеріали, які надійшли з Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про прийняття заяви ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення та її розгляд, копію трудової книжки ОСОБА_4 суд вважає неналежними доказами у даній справі, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування.

Доводи відповідача про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю суд відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету доказування та виходять за межі правовідносин в даній справі.

Доводи представника відповідача про те, що у ОСОБА_2 іншого житла немає спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме довідкою КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2018 року, № 2096/18, показаннями ОСОБА_2, допитаного як свідка, показаннями свідка ОСОБА_7

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на спростування позовних вимог відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів.

Згідно ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_4 не може вільно розпоряджатись та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у її квартирі.

Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_4 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то такі вимоги не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача.

Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому чинним законодавством, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,12,13,76-81,89, 141, 258-259, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, прож. вул. Святкова (Леніна), буд. 3/32, м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого по вул. Святкова (Леніна), буд. 3/32, м.Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області), третя особа Апостолівський районний сектор Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Святкова (Леніна), буд. 3/32, м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в сумі 704,80 гривні.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

СуддяОСОБА_16