ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/906/18 Справа № 193/734/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року, яка постановлена суддею Шумською О.В. в селі Софіївка, Софіївського району Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про припинення стягнення аліментів.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про припинення стягнення аліментів, повернуто позивачу та позовна заява визнана неподаною.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає ухвалу незаконною, такою, що порушує його конституційні права. Зокрема, зазначає, що ухвалою суду першої інстанції від 30 травня 2018 року його позовну заяву було залишено без руху і зобовязано в 10-ти денний строк усунути зазначені в ухвалі надумані недоліки. На виконання ухвали суду він подав заяву, в якій вказав, що зазначених в ухвалі недоліків не існує та обґрунтував свої зауваження, пославшись на те, що в позовній заяві викладені всі обставини справи, свої вимоги про припинення стягнення аліментів обґрунтував тим, що не є батьком дитини, що підтверджується рішенням суду, яке вступило в законну силу, однак суд в порушення вимог процесуального закону проігнорував його заяву і повернув йому позов.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ст.353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався ст.185 ЦПК України й виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали від 30.05.2018 в установлений строк, не усунув недоліки позовної заяви, у звязку з чим позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Повернення позовної заяви - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява вважається неподаною та повертається позивачу за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

Частиною 7 ст.185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом (ч.3 ст.185 ЦПК).

З ухвали суду від 30 травня 2018 року вбачається, що суд залишив позовну заяву ОСОБА_1, посилаючись на те, що в позові не зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи (а.с.15).

Тоді, як з позовної заяви видно, що ОСОБА_1 виклав обставини, якими обґрунтував свої позовні вимоги, пославшись на те, що він не є батьком дитини ОСОБА_4, оскільки це доведено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, яким зобовязано відділ реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, виключити з Книги реєстрації народжень актовий запис №304 від 18 березня 2016 року, відомості про ОСОБА_1, записаного батьком ОСОБА_4. Окрім того з позову також видно, що позивач зазначив у позові понесені ним судові витрати, які складаються із сплати судового збору та сплати адвокату за правничу допомогу (а.с.4).

Також, 03.07.2018 на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем надіслано письмову заяву, у якій він повторно обґрунтував свої вимоги, зазначив про понесені судові витрати та відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, додавши квитанцію про оплату послуг адвоката та акт виконаних робіт (а.с.17-20).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право позивача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року скасувати та направити справу до Софіївського районного суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: