Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 751/10961/16-ц

провадження № 61-12508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (заявник) - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чернігівська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 грудня 2017 року у складі судді Ченцової С. М. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Тагієва С. Р., Бечка Є. М., Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Чернігівська міська рада, в якому просила зобов'язати ОСОБА_5 знести незаконно встановлений паркан, що перешкоджає доступу до частини належної позивачу земельної ділянки, кадастровий номер № НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; встановити постійний безоплатний і безстроковий сервітут, право проходу територією суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, глибиною на 1,5 метри від лінійної межі землеволодінь з боку земельної ділянки, кадастровий номер № НОМЕР_1 у глиб території двору по АДРЕСА_2, для встановлення сполучення з частиною земельної ділянки кадастровий номер № НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також для доступу, огляду, догляду і ремонту підпірних споруд.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2017 року залучено як співвідповідача ОСОБА_6 та змінено статус Чернігівської міської ради з третьої особи на співвідповідача.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чернігівської міської ради про встановлення земельного сервітуту та зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду.Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, у розмірі 1 813, 00 грн.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явилась в судове засідання, навіть після повідомлення суду, що в судове засідання не з'являється представник позивача. Заяви про відкладення розгляду справи, поважність неприбуття у судове засідання чи про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходили. При цьому суд першої інстанції врахував обсяг наданої відповідачу правової допомоги та вважав за необхідне стягнути такі витрати на користь сторони, яка їх понесла.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_5 поніс витрати, пов'язані з розглядом справи, які документально підтверджені та в судовому засіданні заявив клопотання про їх стягнення з позивача на його користь. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 мала представника за довіреністю ОСОБА_7, втім, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, позивач не з'явилася у судове засідання тричі, а її представник - двічі. Згадані учасники справи не повідомили суд про причини неявки та не подали до суду жодних клопотань. Такі дії сторони позивача апеляційний суд визнав необґрунтованими, такими, що призвели до затягування розгляду справи, втрати інтересу сторони позивача до розгляду цієї справи по суті, що на підставі пункту 3 частини третьої статті 141, частини п'ятої статті 142 ЦПК України є законною підставою для вимог ОСОБА_5 про стягнення на його користь понесених ним витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції правильно визначив суму витрат, які підлягають стягненню, враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинний на час ухвалення рішення.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просила скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у розмірі 1 813, 00 грн.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно встановили обставини, які мають значення для розгляду справи, зокрема, належним чином не доведена необґрунтованість дій заявника, не враховано, що ОСОБА_4 є інвалідом І групи, без належної аргументації відхилено клопотання про звільнення позивача від судових витрат.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Зазначену цивільну справу отримано Верховним Судом 03 квітня 2018 року.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції визначено за правилами статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості постанови апеляційного суду передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року та статті 263 ЦПК України, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач тричі, 19 жовтня 2017 року, 02 листопада 2017 року та 04 грудня 2017 року, в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник позивача двічі, зокрема, 25 квітня 2017 року та 19 жовтня 2017 року, в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

10 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та юристом ОСОБА_8 укладений договір № 1/Ф/17 про надання правової допомоги. Відповідно до розрахунку оплати № 1 вартості правової допомоги до наданих адвокатом послуг входить: попередній аналіз документів, надання усної консультації, оформлення правочинів на представництво інтересів клієнта 1 год.; ознайомлення з матеріалами справи в суді, зняття фотокопій - 30 хв.; детальне вивчення судової практики та підготовка до участі в судовому засіданні у справі - 1 год. 30 хв.; участь у судовому засіданні 25 квітня 2017 року - 30 хв., участь у судовому засіданні 04 липня 2017 року - 30 хв., участь у судовому засіданні 19 жовтня 2017 року - 30 хв.

Згідно з журналами судового засідання від 25 квітня 2017 року, 04 липня 2017 року, 19 жовтня 2017 року, 02 листопада 2017 року та 04 грудня 2017 року загальна кількість годин, протягом яких представник відповідача ОСОБА_8 брав участь у розгляді справи, складає 50 хв.

Верховний Суд не встановив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За правилами пункту 3 частини першої, частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьої статті 169 ЦПК України 2004 року, пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частина першою та третьою статті 79 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, заявник як особа з інвалідністю І групи звільняється лише від сплати судового збору, а не від компенсації витрат відповідачу, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Задовольняючи клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, з яким погодився і апеляційний суд, судами визнано неявку позивача та її представника необґрунтованими діями, оскільки призвели до затягування розгляду справи, втрати інтересу сторони позивача до розгляду даної справи по суті.

За змістом частини третьої статті 89 ЦПК України 2004 року, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов'язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Верховний Суд врахував, що клопотання заявника про звільнення її від сплати судових витрат розглянуто апеляційним судом, йому надано відповідну оцінку із застосуванням норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» щодо підстав звільнення від сплати судового збору та судових витрат.

Зважаючи на наведене, доводи заявника, що вона звільнена від сплати судових витрат, відхилені судом касаційної інстанції.

Оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на зміну оцінки обставин справи і висновків суду не спростовують.

З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик