РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14970/18

Провадження №: 2/755/6012/18

"18" грудня 2018 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

секретар судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва у порядку загального позовного провадження

цивільну справу № 755/14970/18

за первісним позовом ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2,

до ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»,

про усунення перешкод у праві користування житлом,

учасники справи:

представник позивача за первісним позовом - опікун та відповідач за зустрічним - ОСОБА_2,

представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

представник третьої особи - не з'явився,

У С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_5, інтереси якої представляє ОСОБА_2, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та примусово зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою, оскільки останній з 2011 року за вказаною адресою не проживає, усі обов'язки, що випливають із договору найму житлового приміщення, пов'язані із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг покладені на позивача, яка є інвалідом першої групи. Особистих речей відповідача у вказаній квартирі немає, кореспонденцію за цією адресою не отримує, іншим житлом забезпечений. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні інші члени сім'ї, відповідачу не чинять. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації за даним житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 05.10.2018 прийнято до розгляду позовну заяву, яку призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 06.11.2018.

06.11.2018 у підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом, в якій просить суд відмовити повністю у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні спірним житловим та зняти з реєстрації зареєстрованих у спірній квартирі членів сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які створюють перешкоди при отриманні житлових соціальних пільг та не сплачують комунальні послуги; просить стягнути із відповідача за зустрічним позовом понесені судові витрати.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2, зловживаючи статусом опікуна позивача за первісним позовом ОСОБА_1, зареєструвала у спірній квартирі своїх рідних, які фактично там не проживають та не несуть ніяких матеріальних витрат зі сплати комунальних послуг, у зв'язку з чим зараз наявна велика заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. На цьому ґрунті між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом виникли неприязні стосунки та остання стала чинити ОСОБА_3 перешкоди у проживанні, поміняла замки, перестала його пускати у спірну квартиру. .

Ухвалою суду від 06.11.2018 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, об'єднано вимоги за зустрічним та за первісним позовом в одне провадження.

19.11.2018 від ОСОБА_2 - відповідача за зустрічним позовом до суду надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначає, що позовні вимоги, викладені ОСОБА_3 у своїй зустрічній позовній заяві про усунення перешкод у праві користування житлом не відповідають вимогам діючого законодавства та не підлягають задоволенню. За рішенням виконкому Дніпровського районного виконавчого комітету народних депутатів м. Києва на сім'ю з чотирьох осіб видано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Власником особового рахунку є позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у праві № 755/2565/17 про стягнення аліментів встановлено адресу постійного проживання ОСОБА_3: АДРЕСА_2. ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження обставин, викладених ним у зустрічному позові щодо оплати ним комунальних послуг за місцем своєї реєстрації, перешкоджання йому ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою шляхом зміни нею серцевини замка у вхідних дверях до спірної квартири, здійсненні ним догляду за батьками. Після одруження в травні 2011 року ОСОБА_3 проживає зі своєю сім'ю за адресою: АДРЕСА_2, що свідчить про забезпеченість його іншим житлом. В спірній квартирі не проживає більше семи років, особистих речей в ній немає. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, оскільки ця квартира не приватизована, а є її наймачем. Вимоги ОСОБА_3 щодо зняття з реєстрації в спірній квартирі членів сім'ї ОСОБА_2 не відповідають чинному законодавства, оскільки ЖК УРСР не надає йому як піднаймачу житлового приміщення права зобов'язувати інших піднаймачів щодо вчинення певних дій.

У своєму відзиві на заперечення зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у праві користування житлом, що був поданий 27.11.2018 в підготовчому судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначив, що квартира АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_1 та ордер на яку було видано на чотирьох осіб, до цього часу не приватизована. На час отримання квартири ОСОБА_3 перебував в будинку-інтернаті. Ордер на житлове приміщення № 43525 серія «Б» видавався з урахуванням сім'ї у складі з чотирьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Після досягнення ОСОБА_3 сімнадцяти років він оселився у спірній квартирі. ОСОБА_11, зловживаючи своїми правами опікуна, зареєструвала у спірній квартирі свою рідню. Члени родини ОСОБА_11 в цій квартирі не проживають, однак на них нараховується вартість комунальних послуг. На цей час в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, 1976 р.н., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 Тому вважає, що заборгованість зі сплати комунальних послугу у спірній квартирі створена ОСОБА_2 штучно. Так, станом на 01.11.2018 заборгованість з утримання будинків та прибудинкової території складає 28300,89 грн, а за послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води - 47053,45 грн. Однак, за час проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі боргів за комунальні послуги не було, оскільки він самостійно їх оплачував. В добровільному порядку на прохання ОСОБА_3 ОСОБА_2 відмовляється зняти з реєстрації у спірній квартирі своїх родичів. ОСОБА_2, змінивши серцевину замку на вхідних дверях, навмисно створила ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою та обмежила йому доступ до особистих речей та можливість спілкуватися з матір'ю, у зв'язку з чим ОСОБА_3 неодноразово звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів. Надані ОСОБА_2 акти про його непроживання у спірній квартирі є неналежними доказами, оскільки через перешкоди у користуванні житлом, що були йому створені ОСОБА_2 він фактично не міг користуватись спірною квартирою. ОСОБА_2 порушує його законне право на житло, навмисно чинить йому перешкоди і створює нестерпні умови у користуванні житлом, оскільки має на меті приватизувати на власне ім'я спірну квартиру, знявши його з реєстрації.

У підготовчому засіданні 18.12.2018 судом встановлено, що домовленості стосовно укладення мирової угоди не досягнуто. Всі заяви, клопотання, які подані до суду, розглянуті у підготовчому проваджені, дані внесено до протоколів підготовчих засідань.

18.12.2018 за наслідками підготовчого засідання, в якому були присутні представник позивача за первісним позовом - опікун та відповідач за зустрічним - ОСОБА_2, та представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4, учасники, кожен окремо, вказали про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

18.12.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду невідкладно.

У судовому засіданні ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1 та відповідачем по зустрічному позову підтримала позовні вимоги за первісним позовом, просила суд їх задовольнити, та заперечила проти задоволення зустрічного позову, додатково пояснила, що ОСОБА_3 має місце проживання у квартирі своєї дружини, в квартирі їх матері не з'являється, не допомагає, через його безвідповідальне відношення до своїх обов'язків їх мати втрачає пільги, не може встановити бойлер та лічильник, єдиною перешкодою для отримання соціальних пільг є реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі. Спілкуватись з матір'ю йому ніхто не забороняє, він сам не має на це бажання. ОСОБА_3 добровільно надав згоду на реєстрацію своєї родини ОСОБА_2 у спірній квартирі. Своїми правами опікуна вона не зловживає, непрацевлаштована через догляд за матір'ю. Після переїзду ОСОБА_3 до своєї дружини ОСОБА_2 за власні кошти провела ремонту у спірній квартирі, після чого дружина ОСОБА_3 виявила бажання проживати в цій квартирі.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_12 заперечив проти задоволення первісного позову та підтримав заявлені вимоги в зустрічному позові, просив суд їх задовольнити, додатково зазначив, що квартира, в якій проживає ОСОБА_3 зі своєї дружиною не є їх власністю, іншого житла ОСОБА_3 у власності не має. ОСОБА_2 зловживає своїми правами опікуна, упереджено ставиться до відповідача, перешкоджає йому у спілкуванні з матір'ю, не пускає його до квартири. ОСОБА_3 виріс в інтернаті, отримав освіту, на даний час працевлаштований, утримує свою родину, надавав фінансову допомогу своїй матері.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 ОСОБА_2 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0077496 від 12.11.2013, ОСОБА_1 з 04.11.2013 призначено першу групу інвалідності безстроково; потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с.13).

За висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №1119, ОСОБА_1 з 04.11.2013 є інвалідом І-А групи, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку (а.с.83).

Згідно ордера на житлове приміщення №43525 серії Б, виданого 28.01.1991 на підставі рішення районної Ради народних депутатів від 14.01.1991 №4, квартира надана ОСОБА_1 з сім'єю з чотирьох осіб на право заняття жилого приміщення площею 28,6 кв.м, що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_3 (син), ОСОБА_13 (син), ОСОБА_14 (син) (а.с.7).

Такий факт свідчить, що на час видачі ОСОБА_1 ордера на спірну квартиру відповідач ОСОБА_3 рахувався у складі її сім'ї.

Як вбачається з довідки, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 7 осіб (а.с.11)

Згідно довідки, виданої 22.12.2017 комунальним концерном «Центр комунального сервісу», квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Особовий рахунок 35 відкритий на ім'я ОСОБА_1. В цьому житловому приміщені зареєстровано 8 членів сім'ї, в тому числі: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_2 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована в цьому приміщенні з 06.02.1996 р.; ОСОБА_13 (син), ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_6 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_12, зареєстрований в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; ОСОБА_15 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_13, зареєстрована в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; ОСОБА_7 (інша особа), ІНФОРМАЦІЯ_14, зареєстрована в цьому приміщенні з 16.11.2004 р.; ОСОБА_8 (фізична особа), ІНФОРМАЦІЯ_15, зареєстрований в цьому приміщенні з 16.11.2004 р. (а.с.12)

Як вбачається з актів від 29.03.2018 та 01.08.2018, затверджених начальником ЖЕД-408, в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає три особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, 1976 р.н., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 В квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, 1976 р.н., ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 Заборгованість за комунальні послуги станом на 29.03.2018 становить 25285,08 грн. При обстеженні виявлено, що в кімнаті №1, де проживає ОСОБА_1, знаходяться два спальних місця (диван, ліжко - 2 шт.), вішалка, меблева стінка, комод. В кімнаті №2 знаходяться: диван - 1 шт., ліжко 1 шт., крісло, книжкова шафі шафа для одягу, піаніно. На кухні є всі необхідні речі для проживання (а.с.9-10).

04.07.2018 Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі № 755/2562/17 за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_16 про стягнення аліментів, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання матері - недієздатної ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх доходів, починаючи з 14.02.2017 пожиттєво (а.с.68).

Згідно інформації ТДВ «Укрліфтсервіс» від 02.11.2018 за період з 15.09.2017 по 30.09.2018 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 утримано аліментних платежів на загальну суму 15038,28 грн (а.с.45).

25.04.2017 Дніпровським УП ГУНП у м. Києві було зареєстровано заяву ОСОБА_3, в якій останній зазначає, що його сестра ОСОБА_2 змінали замкі у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1, щоб ОСОБА_3 не мав можливості потрапити додому (а.с.75).

Даний факт свідчить про вчинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1.

За змістом довідки, виданої 17.10.2018 Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», заборгованість по квартирі АДРЕСА_1 з утримання будинків та прибудинкової території, вивезення побутових відходів станом на 01.11.2018 складає 28300,89 грн (а.с.76).

За даними довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 17.11.2018 станом на 01.11.2018 заборгованість за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої по квартирі АДРЕСА_1 становить 47053,45 грн (а.с.77).

Згідно довідки Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 16.08.2016 ОСОБА_2 за період з січня 2012 по серпень 2016 отримала допомогу на догляд за інвалідом І групи у розмірі 57242,00 грн (а.с.47).

Нормами ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як встановлено судом ОСОБА_3 є членом сім'ї наймача квартири - своєї матері ОСОБА_1 На час видачі ОСОБА_1 ордеру на спірну квартиру ОСОБА_3 входив до складу сім'ї ОСОБА_1, цей ордер видавався на двокімнатну квартиру з розрахунку, що сім'я одержувача ордера складається з чотирьох осіб, до складу яких входив і ОСОБА_3 Після досягнення сімнадцятирічного віку та повернення з інтернату ОСОБА_3 почав проживати в квартирі АДРЕСА_1,

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, будучи сином наймача ОСОБА_1, не проживає в квартирі АДРЕСА_1, не зі своєї волі, а через вчинення йому перешкод у користуванні житлом, плату за надані комунальні послуги не вносить, окремого особового рахунку на його ім'я не надано.

ОСОБА_1, яка є інвалідом І «А» групи, потребує окремої ізольованої кімнати, тому проживає в одній з ізольованих кімнат вказаної квартири одна. В іншій кімнаті цієї квартири мешкає її дочка - опікун ОСОБА_2 разом зі своєю родиною, що є об'єктивною перешкодою для ОСОБА_3 у проживанні в цій же квартирі.

Неможливість проживання відповідача у спірній квартирі не є підставною для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Наразі ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною та членами її сім'ї, однак ця квартира не належить на праві власності ні йому ні його дружині.

Таким чином, іншого житла, крім квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не має, а позбавлення його права користування цим житлом є фактично позбавленням його житла.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За прецедентною практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем.

Також відповідно до пункту 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) «житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах даної справи відсутні належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин з власної волі та втратив інтерес до цієї квартири.

За таких обставин, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно відмовити.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom)).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (Bezymyannaya v. Russia) (заява № 21851/03) ЄСПЛ констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

У поданому ОСОБА_3 зустрічному позові відповідачем зазначена ОСОБА_2

Однак, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечено й самими сторонами, ОСОБА_2 не є наймачем квартири АДРЕСА_1, а є членом сім'ї наймача ОСОБА_1, на ім'я якої видавався ордер на цю квартиру, тому законодавчо ОСОБА_2 не наділена правом надання дозволу на реєстрацію осіб в квартирі АДРЕСА_1 чи зняття таких осіб з реєстрації.

За змістом ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У своїй постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц ОСОБА_17 Верховного Суду зробила правовий висновок наступного змісту.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтування позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадій відкриття провадження.

Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

У своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 185/10105/15-ц Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду зазначив, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач.

З урахуванням наведеного необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 61, 64 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 51, 76, 77-81, 89, 175, 209, 265, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка є опікуном ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2.

Третя особа за первісним та за зустрічним позовом: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», адреса: 02000, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г.

Складання повного тексту - 26.12.2018.

Суддя В. Шевченко