233 № 233/3263/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 грудня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
позивача ОСОБА_1,
представника органу опіки та піклування Максименко Ю.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться розвитком, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові, проти заочного розгляду не заперечувала.
Представник Органу опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району Максименко Ю.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені у відповідному висновку.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.12.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №967 від 20.10.2010 року).
Відповідно до довідки Запорізького академічного ліцею Запорізької міської ради від 25.05.2018 року за № 081 ОСОБА_4, 2010 р.н. навчається у 1-А класі Запорізького академічного ліцею. Учень проживає з матір'ю ОСОБА_1 Мама самостійно займається вихованням дитини, піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Батько жодного разу не приходив до школи, на батьківські збори, з вчителями не спілкувався.
Згідно з відомостями КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 05.06.2018 р. за № 1023/01-11 дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться під наглядом в територіальному центрі з 03.12.2013 р. ОСОБА_4 до лікаря супроводжує мати - ОСОБА_1, яка займається обстеженням, лікуванням, вакцинацією та оздоровленням дитини.
З акту обстеження умов проживання від 14.06.2018 р., складеного спеціалістами відділу по Олександрівському району СЦСД ЗМР Максименко Ю.В., ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.05.2018 р., вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1., умови проживання задовільні. Разом із ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_4, 2010р.н., проживає вітчим дитини ОСОБА_6, 1990 р.н. Зі слів матері ОСОБА_1 стосунки в родинні теплі.
На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 23 квітня 2012 року у цивільній справі № 2/0552/907/2012 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.02.2012 р. та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10. уродженець м. Макіївки Донецької області, мав останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
В судовому засіданні була заслухана думка дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу вказаного спору. Так, ОСОБА_4 повідомив про те, що батька ОСОБА_3 не пам'ятає.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання про те, що вона знайома з позивачем з 2013 року. Коли вони проживали у м. Макіївка зустрічалися не часто, проте в м. Запоріжжя зустрічаються регулярно. Відповідача ОСОБА_3 не бачила жодного разу. Дитина називає батьком вітчима.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала показання про те, що вона з позивачем знайома лише 3 роки, часто відвідує її за місцем її проживання, дитину бачить майже кожного дня. ОСОБА_3 не бачила жодного разу.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.
Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.
Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, та не утримує її та ухиляється від сплати аліментів.
А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянина України, батьківських прав щодо неї.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (семисот чотирьох) грн. 80 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складення повного судового рішення - 21 грудня 2018 року.
Суддя