Справа № 333/3357/18
Пр. № 2/333/1963/18
РІШЕННЯ
08 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого - судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб у залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час, -
27.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.
Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися, згідно із рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2010 року шлюб розірвано. Дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні.
Починаючи з січня 2011 року, за письмовою заявою ОСОБА_2, позивач щомісячно отримувала аліменти на утримання сина. Однак, з травня 2018 року виплата аліментів була припинена. Зі слів бухгалтерії роботодавця відповідача, виплата аліментів припинена за заявою ОСОБА_2 Відповідач мешкає окремо, має офіційний дохід та на теперішній час коштів на утримання сина позивачу не надає.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, доказом вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача є те, що з 2011 року між сторонами досягнута домовленість про сплату аліментів у добровільному порядку (заборгованості по сплаті аліментів до теперішнього часу не було). Подачу відповідачем заяви про припинення відрахувань на аліментні зобовязання, позивач вважає як ухилення останнього від їх сплати.
Посилаючись на зазначене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою від 10.07.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив, в якому зазначив, що з позовними вимогами позивача погоджується частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у вигляді ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З вимогою позивача про визначення строку, з якою таке стягнення повинно бути застосовано з 01.05.2018 року не згоден, оскільки остання не надала доказів наявності між сторонами домовленості між ними стосовно сплати аліментів у добровільному порядку, ніяких договорів у розумінні ст. 189 СК України між ними не укладалося. Тому, вважає, що аліменти повинні відраховуватися з 27.06.2018 року, тобто з часу звернення позивача з відповідним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та розгляд справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, у відзиві вказав, що просить розглянути справу без його участі, прийнявши до уваги його пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 10.09.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 010041, видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 7).
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія І-ЖС № 067276, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 692 (а.с. 9).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2010 року шлюб між подружжям було розірвано. Рішення набуло законної сили 02.11.2010 року (а.с. 8).

Дитина проживає з матірю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітній ОСОБА_3 повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід задовольнити та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання спільної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 27.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Дані обставини підтверджуються заявами від 17.11.2010 року, 07.10.2015 року, які були подані особисто відповідачем ОСОБА_2 до розрахункового відділу ПАТ ЗМК «Запоріжсталь», відповідно до яких із заробітної плати останнього за період з 01.11.2010 року по 15.08.2015 року та з 01.10.2015 року по 30.04.2018 року здійснювалися відрахування на сплату аліментів в розмірі 20 % на імя ОСОБА_1 на утримання дитини, та зазначено, що аліменти будуть утримуватися до 15.08.2025 року (а.с. 18, 19, 21, 23).

На останній заяві від 07.10.2015 року, стоїть відмітка про те, що відповідач 23.05.2018 року забрав дану заяву, що засвідчено його підписом. Про те, що відрахування були припинені підтверджується також довідкою головного бухгалтера ПАТ «Запоріжсталь» від 30.07.2018 року (а.с. 17).

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час на утримання дитини є обґрунтованими. Оскільки позивачем надано суду докази, передбачені ч. 2 ст. 191 СК України, а саме, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180, 182-184, 191 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого на Публічному акціонерному товаристві Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді старшого майстра розливки, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини із всіх видів його доходу щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого на Публічному акціонерному товаристві Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді старшого майстра розливки, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за минулий час з 01.05.2018 року і до дати подачі позову 27.06.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід держави судовій збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. ст. 354-356 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 08 серпня 2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик