Провадження №2/193/607/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

21 грудня 2018 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О. В.

за участі секретаря Мельникової Т.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Ордо-Василівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2018 року до Софіївського районного суду звернулась позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Ордо-Василівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування свого позову вказує на те, що 12 жовтня 2002 року померла її матір ОСОБА_3.

Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище - ОСОБА_1, а її мати взяла прізвище - ОСОБА_3.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є земельна частка (пай) в розмірі 5,72 в умовних кадастрових гектарах вартістю 19182 грн., яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області із земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП № 0095177 від 26.05.1997 року.

Крім того, відповідно до довідки відділу у Софіївському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 52/0-0.34-31/146-18 від 12.07.2018 року - згідно списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Леніна серії ДП Сф № 0013 від 29.05.1995 року ОСОБА_3 значиться за порядковим № 158 та згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Леніна на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області - за № 13.

Таким чином, ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай) в розмірі 5,72 в умовних кадастрових гектарах вартістю 19182 грн., яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області із земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна.

Після її смерті відкрилася спадщина на вказану земельну частку (пай) і у відповідності до ст. 1268 ЦК України, позивач, як її донька фактично прийняла дану спадщину, оскільки на день смерті проживала з матірю ОСОБА_3 та доглядала за нею.

Спадкоємцем за законом також є ОСОБА_2, син померлої ОСОБА_3, який фактично спадщину не приймав та не претендує на неї, щодо земельної земельної частки (паю), то ОСОБА_4 не заперечує проти отримання спадщини позивачем.

27 листопада 2018 року позивач звернулась до нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори, як спадкоємець за законом, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), а у разі неможливості видачі свідоцтва просила видати їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії для звернення до суду.

28 листопада 2018 року нотаріус Софіївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і зазначила, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) не може бути видано у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

За вказаних обставин позивач змушена захищати свої майнові (спадкові) права в судовому порядку, тому просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) в розмірі 5,72 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 19182 грн. із земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна, яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 12 жовтня 2002 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі , просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд розглядає справу, у підготовчому судовому засіданні у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2002 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 травня 2018 року серії І-КИ № 806769 (а.с. 7). Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є земельна частка (пай) в розмірі 5,72 в умовних кадастрових гектарах вартістю 19182 грн., яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області із земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП № 0095177 від 26.05.1997 року. Факт належності земельної частки (паю) померлій підтверджується довідками Відділу у Софіївському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № Б-71/0-0.34-46/146-18 від 07.12.2018 року та 31-4-0.34-640/116-18 від 07.12.2018 року. Крім того, відповідно до довідки Відділу у Софіївському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 52/0-0.34-31/146-18 від 12.07.2018 року - згідно списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Леніна серії ДП Сф № 0013 від 29.05.1995 року ОСОБА_3 значиться за порядковим № 158 та згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Леніна на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області - за № 13 (а.с. 12-14). Родинні відносини між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3, а саме, що позивач є донькою померлої ОСОБА_3, підтверджується свідоцтвом про народження позивача від 31 липня 1952 року серії ЯГ № 540364, де її дошлюбне прізвище та прізвище матері Касьян (а.с. 8). Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 червня 1979 року серії II-КИ № 287765, а її мати взяла прізвище - Ангелюк, даний факт засвідчується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, номер витягу 7 від 30 травня 2018 року (а.с. 9-10). ОСОБА_1, як донька ОСОБА_3, фактично прийняла дану спадщину, оскільки на день смерті проживала з матірю ОСОБА_3 та доглядала за нею. Зазначений факт підтверджується довідкою Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області № 1459 від 16.10.2018 року (а.с. 15). Спадкоємцем за законом також є ОСОБА_2, син померлої ОСОБА_3, який фактично спадщину не приймав та не претендує на неї, щодо земельної земельної частки (паю), то ОСОБА_4 не заперечує проти отримання спадщини позивачем. 27 листопада 2018 року позивач звернулась до нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори, як спадкоємець за законом, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), 28 листопада 2018 року нотаріус Софіївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і зазначила, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) не може бути видано у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с. 17). Про те, що сертифікат на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_3 втрачений, що підтверджує публікація в газеті «Вісті Софіївщини» №93-94 (2482-2483) від 15 грудня 2018 року про втрату даного правовстановлюючого документу.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Як визначено у ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 р. № 231, цей Порядок визначає механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, з метою обчислення доходу платника податку фізичної особи від продажу (обміну) та іншого доходу такого платника податку у вигляді отриманої ним грошової компенсації від відчуження нерухомого та рухомого майна (крім випадків його успадкування та дарування).

Тобто зазначена постанова КМУ вводить та встановлює норми, які регулюють здійснення оцінки для цілей оподаткування, а саме визначення оціночної вартості, і передбачає два загальних виключення у яких випадках така оцінка не проводиться, а саме спадкування та дарування майна. Таке виключення не встановлює жодних інших обмежень, щодо ступені родинних звязків, характеристик обєкту оцінки, способу оформлення правочину.

Згідно з абзацем пятим ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», якщо законом або нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість.

Таким чином дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та поданими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст.12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1216, 1218, 1222, 1223, 1268-1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Ордо-Василівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) в розмірі 5,72 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 19182 грн. із земель колективної власності колишнього КСП ім. Леніна, яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровський області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 12 жовтня 2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Шумська