Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 263/12154/16-ц

провадження № 61-12872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Баркова В. М., Биліни Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті його батьків ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з: житлових будинків Е-1, А-1, Б-1; сіней - е, а, б; тамбуру - а-1, гаражу - В; сараю - Г, вбиральні - Д, паркану № 1, мощення - І, загальною площею 163,1 кв. м. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батьків є він та його брат - ОСОБА_5 Після звернувся до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, постановами приватного нотаріуса Сахової М. А. від 11 серпня 2016 року № 606/02-31 та № 607/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю у спадкоємців документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцям. Він не має змоги оформити право власності на частину спадкового майна іншим чином, а тому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами факт побудови (придбання) у встановленому законом порядку спірного домоволодіння, оскільки земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, не надавалася ні у користування, ні у власність ні спадкодавцям, ні спадкоємцю. Також позивачем не надано належним чином складеного технічного паспорту, відповідно до якого домоволодіння, побудоване до 1992 року, вважалось би фактично прийнятим в експлуатацію.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року визнано мирову угоду, укладену 20 липня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за умовами якої:

ОСОБА_5 визнає за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ Б-1, огорожу № 1, замощення -1, гараж літ В, частину житлового будинку літ А-1, яка складається з тамбуру літ а1-1, площею 4,2 кв м, кухні літ а1-1, площею 7,9 кв м, приміщення літ А1-1- веранди 1-5, площею 6,5 кв м, в домоволодінні АДРЕСА_1

ОСОБА_4 визнає за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок літ Е-1, частину житлового будинку літ А-1, яка складається з житлової кімнати 1-2 літ А-1 площею 8,3 кв м, житлової кімнати 1-3 літ А-1 площею 10,2 кв м, житлової кімнати 1-4 літ А1-1 площею 14,8 кв м, в домоволодінні АДРЕСА_1

Роз'яснено сторонам наслідки затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі, передбачені частиною другою статті 206 ЦПК України. .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування судових витрат 431,00 грн.

У зв'язку з затвердженням мирової угоди рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року скасовано.

Провадження у справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що існують визначені статтею 175 ЦПК України 2004 року підстави для визнання мирової угоди, укладеної сторонами.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що прибудови до житлових будинків літ. а, е, б та гараж В є самочинно збудованими, тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане майно. За життя спадкодавці права власності на спірне домоволодіння не оформили, тому нотаріусом правомірно відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, затверджуючи мирову угоду, апеляційний суд не врахував, що поділ будинку проведено нерівномірно, внаслідок чого не виявляється можливим самостійне користування приміщенням літ. А-1 двома співвласниками житлового будинку. У випадку встановлення перешкод з боку гр. ОСОБА_4 інший співвласник буде обмежений у користуванні житловими кімнатами 1-2 площею 8,3 кв. м, 1-3 площею 10,2 кв. м, 1-4 площею 14,8 кв. м.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначав, що проживає в житловому будинку літ. Б-1, відповідач - у будинку літ. Е-1, у будинку літ. А-1 ніхто не проживає. Під час укладення та затвердження мирової угоди сторонами було погоджено саме такий порядок поділу домоволодіння.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу.

Укладаючи мирову угоду, сторони своїми підписами засвідчили визнання за кожним із них права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування.

Разом з цим, предметом спору у цій справі є визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування з тих підстав, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, а не поділ спірного майна, яке належить сторонам на праві власності, де сторони можуть через взаємні поступки в межах прав та обов'язків кожного з них на це майно дійти компромісу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визнавши мирову угоду, апеляційний суд, без будь-якої правової підстави визнав право власності на спадкове майно за спадкоємцями, право власності на яке за життя спадкодавців оформлено у визначеному законом порядку не було, при цьому не встановивши таких обставин:

правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок);

чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності:

чи є технічний паспорт на спірне домоволодіння.

Згідно з частиною п'ятою статті 175 ЦПК України 2004 року, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Апеляційний суд, визнаючи мирову угоду, наведених норм процесуального права не врахував, не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив на час розгляду справи відповідно до вимог статті 16 ЦК України, з приводу чого між сторонами існує спір, та дійшов передчасного висновку про те, що вказана мирова угода не суперечить закону.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи наведені обставини, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам, перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик