Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 344/10080/16-ц

провадження № 61-33772св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія»

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», про усунення перешкод при виконанні робіт для перенесення та реконструкції електрощитової житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (І під`їзд), згідно з робочим проектом на зовнішнє електропостачання електроустановок.

Позов мотивовано тим, що з 1992 року позивач працює двірником, спочатку в ЖЕО № 1, а на сьогодні - «Комфорт-Сервіс». З 2003 року вона перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги (№ 5783), а з 2007 року - у списках позачергово (№ 2297), у зв'язку з чим питання отримання службового житла вирішувала за місцем роботи.

У 2013 році Комунальне підприємство «ЄРЦ» розглянуло заяву позивача та надало дозвіл на виніс електрощитової будинку з приміщення візочної в інше приміщення за кошти позивача з дотриманням ДБН та ПУЕ.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не є власником чи законним користувачем нерухомого майна щодо якого просить усунути перешкоди в користуванні, тому не має права вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном, як і не має права вимагати заборону вчинення дій, що можуть порушити право власника (якою вона не є). Позивачем не доведено, що створення відповідних перешкод саме відповідачем як фізичною особою, мало місце, оскільки всі дії ОСОБА_5 (подання звернень, винесення питання на збори тощо) вчинялися ним як керівником будинкового комітету.

Ухвалою Апеляційного суду Івано - Франківської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 проживає у приміщенні візочної без правової підстави, балансоутримувач (Комунальне підприємство «ЄРЦ») та власники квартир житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 заперечують проживання позивача у такому приміщенні та перенесенні електрощитової, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, заявлених на підставі частини другої статті 386 ЦК України.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, а також доповнення до неї, просила рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не додержано вимог законодавства щодо повноти, обґрунтованості та справедливості судового рішення, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, відповідачем не доведено свої заперечення.

У жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_5 як голова будинкового комітету подав заперечення на касаційну скаргу, просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року залишити без змін. Зазначив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року - без змін з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює двірником «Комфорт Сервіс» (раніше ЖЕО №1) та тимчасово проживає у приміщенні візочної житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. У зазначеному приміщенні знаходиться ввідний розподільчий пристрій (електрощитова) житлового будинку.

23 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до керівника філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Івано-Франківський РЕМ» про погодження робочого проекту на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме перенесення електрощитової житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з технічними умовами від 28 липня 2014 року до заяви долучався робочий проект 2014 року на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме перенесення електрощитової житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, виготовлений на замовлення ОСОБА_4

Згідно з технічним завданням на проведення виносу і реконструкції електрощитової від 28 липня 2014 року, виданого головним інженером філії «Івано-Франківський РЕМ» Комунальному підприємству «ЄРЦ», таке технічне завдання викладено за умови виконання трьох обов'язкових пунктів, а саме: винос електрощитової здійснити в підготовлене приміщення, а саме з дотриманням ДБН та ПУЕ, з установкою загальнобудинкового приладу обліку та перезаводом існуючих ЛЕП; місце установки ВРП визначити проектом і погодити з власником будинку та зацікавленими організаціями; виготовити проектну документацію, провести експертизу проекту, погодити з усіма зацікавленими організаціями та особами та погодити її в РЕМ.

Встановлено, що робочий проект на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме, перенесення електрощитової житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, був погоджений з РЕМ та Комунальним підприємством «ЄРЦ», як балансоутримувачем, а також заплановане нове приміщення - це приміщення сміттєпроводу, чого сторони не заперечували.

Комунальне підприємство «ЄРЦ» листами від 01 липня 2015 року та від 05 серпня 2015 року повідомило ОСОБА_4 про заперечення в переплануванні приміщення візочної з нежитлового в житлове приміщення, та зобов'язав її звільнити візочне приміщення, яке є одночасно і приміщенням електрощитової.

Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 18 липня 2015 року відмовлено у наданні дозволу на перенесення електрощитової з допоміжного приміщення візочної до допоміжного приміщення сміттєкамери, про що голова будинкового комітету проінформував Комунальне підприємство «ЄРЦ».

Судами встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_1, у квартирі її чоловіка, та забезпечена житлом, чого вона не заперечувала.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 4 та частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

З урахуванням встановлених судами обставин, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що стаття 386 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, до правовідносин сторін не може бути застосована, оскільки позивач не є власником чи користувачем нерухомого майна щодо якого виник спір, та не може вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування чи розпорядження таким майном. Обгрунтованими є висновки й апеляційного суду, що ОСОБА_4 проживає у приміщенні візочної без правової підстави, спільне майно багатоквартирного будинку, зокрема, візочна, є спільною сумісною власністю співвласників, які рішенням загальних зборів висловили свою незгоду щодо проживання ОСОБА_4 у цьому приміщенні та перенесенні електрощитової.

Відповідно до статті частини першої статті 4 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач не довела порушення права, за захистом якого вона звернулася до суду, тому рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не навела доводи на спростування встановлених судами обставин та відповідних правових висновків, доводи зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди обґрунтовано відмовили у позові, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник В.О. Кузнєцов Г.І. Усик