Справа № 417/4991/17
Провадження № 22ц/782/484/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

учасники справи: позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачі - Марківська районна державна адміністрація, орган досудового розслідування Марківського ВП ГУНП України в Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 14 травня 2018 року, ухваленеМарківським районним судом у складі: судді Логвіненка Т.Г. в приміщенні того ж суду, дата складення повного тексту рішення - 18 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Марківської районної державної адміністрації, органу досудового розслідування Марківського ВП ГУНП України в Луганській областіпро відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, який згодом уточнили та який мотивували тим, що 13.05.2016 року ними було реалізоване насіння соняшника ОСОБА_3 у кількості 21т 340кг на суму 160050 грн. Згідно домовленості, останній зобов'язувався половину коштів віддати одразу після відвантаження насіння соняшника, а решту - у десятиденний термін. У подальшому ОСОБА_3 свої зобов'язання у повному обсязі не виконав та сплатив позивачам за отримане насіння соняшнику на момент подання позову лише 33000 грн.

З приводу протиправних дій ОСОБА_3 позивачі зверталися до Марківського ВП ГУНП із заявою про скоєння ним злочину. За результатом розгляду заяви було відкрите кримінальне провадження №0000269 від 19.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, досудове слідство за яким триває на даний час.

Злочинними діями ОСОБА_3, посадових осіб Марківської РДА, голова якої ОСОБА_4 не зупинив злочинних дій з боку ОСОБА_3 і використав ситуацію для власного збагачення, та інших осіб, а також бездіяльністю органу досудового розслідування Марківського ВП ГУНП України позивачам нанесено збитків на суму 1239000 грн., які складаються з: середня врожайність в 2016 р. по Марківському району - 23,6ц з 1га насіння соняшника, позивачі зібрали лише 5ц з 1га, недобір врожаю склав 18,6ц з 1га або 558000 грн. неодержаних доходів (18,6цх40га=74,4 тони насіння соняшника х 7,50 грн.), також внаслідок неотримання коштів позивачі не мали змоги належно обробити та засіяти свою землю та в 2017 році не одержали 505500 грн. доходу (40га х18,1ц з 1га=72,4 тони насіння соняшника мінус 5 тон, що вони зібрали=67,4т х 7,50 грн). В 2018 році позивачі змушені будуть пропарувати свої 40га у зв'язку із порушенням сівозміну внаслідок нестачі коштів для обробки землі.

Таким чином, позивачі рахують, що за три роки вони б мали вкласти в землю приблизно 450000 грн. З понесених збитків 625500 грн. + 505500 грн. + 558000 = 1689000 грн. відняти 450000 = 1239000 грн., які вони вважають завданою їм матеріальною шкодою.

З посиланням на вимоги ст. 56 Конституції України та протиправність дій органу досудового розслідування ВП Марківського ГУНП щодо неналежного проведення досудового розслідування, порушення розумних термінів, просили зобов'язати відшкодувати вказану суму заподіяної матеріальної шкоди із вказаного відповідача, а також із Марківської РДА як представника держави Україна на їх користь у солідарному порядку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Марківський ВП ГУНП надав відзив на позовну заяву, у якому зазначено про те, що Марківський ВП ГУНП не може бути відповідачем за вказаним позовом у розумінні положень ст. 48 ЦПК України, оскільки не є юридичною особою. Також вказав, що слідчим відділенням Марківського ВП ГУНП проводиться досудове розслідування за заявою позивача ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000269 за ч.1 ст. 190 КК України(а.с. 53-56).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 надали заперечення на відзив Марківського ВП ГУНП, в якому зазначили, що відзив є необґрунтованим та недоречним та таким, що порушує їхні конституційні права.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Марківської районної державної адміністрації, органу досудового розслідування Марківського ВПГУНП України в Луганській області про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено в повному обсязі за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення та задовольнити їх позовні вимоги повністю, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що згідно Конституції України ст. 56 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної шкоди, заподіяної діями або бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при виконанні ними своїх повноважень, та згідно ст. 1173 ЦК України шкода завдана фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю органом державної влади відшкодовується державою. Оскільки позов подано до держави Україна, то відповідальними є відповідні органі - відповідачі. Бездіяльність органу досудового розслідування підтверджено матеріалами кримінального провадження №0000269 від 20.09.2016 року. Бездіяльність Марківської РДА підтверджується тим, що вона не надає відповіді позивачам, на підставі чого відмовляє у відшкодуванні збитків за 2016-2017 роках. Завдані позивачам збитки у сумі 1239000 грн. є саме наслідком бездіяльності відповідачів.

Від Марківської районної державної адміністрації Луганської області надійшов відзив, в якому зазначено, що рішення Марківського районного суду Луганської області від 14 травня 2018 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просять залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від позивачів надійшло заперечення на відзив Марківської районної державної адміністрації Луганської області, вважають відзив недоречним, необґрунтованим та таким, що порушує право позивачів на оскарження рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018 року головуючим суддею було визначено ОСОБА_5, склад колегії суддів Коновалова В.А., Луганська В.М.. (а.с. 208). Апеляційне провадження по справі було відкрито 05 червня 2018 року (а.с. 209). Ухвалою суду від 12 липня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 23 липня 2018 року о 14-й. 23.07.2018 року слухання справи не відбулось у зв'язку з відсутністю даних про належне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, розгляд відкладено на 07.08.2018 року о 12-й. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Луганської В.М. визначено суддю у складі колегії ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позов до Держави Україна в особі Марківської районної державної адміністрації, органу досудового розслідування Марківського ВП ГУНП України в Луганській області, діями яких, на думку позивачів, останнім завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48).

Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦПК України цивільною процесуальною дієздатністю наділені юридичні особи.

Наведеному відповідають і приписи статті 80 ЦК України, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до статті 82 ЦК України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом (частина 3 статті 81 ЦК України).

Моментом створення юридичної особи вважається день її державної реєстрації (частина 4 статті 87 ЦК України).

В своєму відзиві на позовну заяву Марківський ВП ГУНП в Луганській області зазначав, що він не є юридичною особою, і вказане підтверджується відсутністю відомостей про нього в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому не має цивільної процесуальної дієздатності і не може бути учасником справи.

Виходячи із закріпленого в статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності, та виключного права позивача визначати особу, що має відповідати за його вимогами, а так само замінювати неналежного відповідача або залучати до участі у справі співвідповідача (частина 1 статті 51 ЦПК України), суд вказаними повноваженнями щодо зміни суб'єктного складу справи не наділений.

З'ясувавши, що відповідач Марківський ВП ГУНП в Луганській області не є юридичною особою, суд зробив висновок, що він не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_2, що тягне за собою відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову до вказаного відповідача, судом не взято до уваги роз'яснення, надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, зокрема, страхової компанії, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням (частина сьома статті 110 ЦПК Закону №1618-1У), проте ;find=1&as=;text=????????*&a=r;x=0&aВі;y=0#w12">відповідачем у справі є страхова компанія як юридична особа. У разі пред'явлення позову до філії чи представництва юридичної особи суд відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК та відповідно до порядку, визначеного статтею 33 ЦПК, вирішує питання про заміну неналежного відповідача або залучає юридичну особу як спів відповідача. При відмові позивача від такої заміни чи від залучення іншої особи суд на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК закриває провадження у справі через відсутність у відповідача (філії чи представництва юридичної особи) цивільної процесуальної дієздатності, тобто у зв'язку з відсутністю сторони у цивільному процесі.

Наведена підстава для закриття провадження у справі передбачена і пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII.

Допущені порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Марківського ВП ГУНП в Луганській області та закриття провадження у справі в наведеній частині відповідно до вимог статті 377 ЦПК України.

Що стосується висновків суду про відмову у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_7 РДА через необгрунтованість, то вони є такими, що відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз вказаних положень чинного законодавства, які підлягають застосування до виниклих правовідносин сторін за підставами позову, дає підстави для висновку про те, що ці положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Тобто при вирішенні справи в даній категорії спорів із застосуванням положень указаних норм матеріального права щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, указаних вище обставин.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачами не надано належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, органу або посадової особи Марківської районної державної адміністрації при виконанні своїх повноважень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку із їх недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги фактично є підставами позову, яким судом першої інстанції дана вірна правова оцінка, спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів на підтвердження тих обставин, з якими пов'язується можливість застосування у справі положень норм матеріального права про відшкодування матеріальної шкоди, а також обґрунтованими висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів, незгоди із висновком суду та власного тлумачення позивачами характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_7 РДА судом ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведене відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 14 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до органу досудового розслідування Марківського ВП ГУНП України в Луганській області про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: