Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 559/601/16-ц

провадження № 61-16010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: виконавчий комітет Дубенської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської

області - ОСОБА_8,

представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року в складі судді Ходака С. К.та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Хилевич С. В., Шеремет А. М., Гордійчук С. О.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право особистої власності, визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на частину житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3, разом із ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. На підставі договору дарування частини будинку від 17 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу

ОСОБА_10 та зареєстрованим у реєстрі за № 158, йому належить 19/100 вказаного будинку. Проте, з таким розміром частки у праві власності на указаний житловий будинок він не згодний, оскільки вважав, що при розрахунку такого розміру була допущена помилка, яка призвела до зменшення розміру його частки у праві власності на вищевказаний будинок.

З урахуванням викладеного,ОСОБА_3просив суд: визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Дубенської міської ради народних депутатів

від 23 липня 1980 № 261 в частині визначення розміру часток за співвласниками житлового будинку; визнати недійсним та скасувати, видане 26 вересня

1980 року виконавчим комітетом Дубенської міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_11, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння в частині встановлення розміру частки, що належить ОСОБА_11 - 19/100; визнати недійсним договір дарування частини будинку від 17 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 158, в частині дарування ОСОБА_3 19/100 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 23/100 вказаного житлового будинку.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для звернення з позовом до суду, про застосування якої заявили відповідачі.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада

2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_3відмовлено з інших підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що дарувальник має право подарувати лише те майно, яке йому належить на праві власності, а обдаровуваний вправі прийняти це майно. Майно, яке не належить дарувальнику, не може бути подарованим на користь іншої особи, тому позивач прийнявши 17 січня 2008 року у ОСОБА_11 в дар 19/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 набув на цю частку право власності. Права на більшу ідеальну частку житлового будинку, ніж це передбачено договором дарування, він не набув і не міг набути.

У січні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У лютому 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6подалидо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначили, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

17 січня 2008 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_3 19/100 частини указаного житлового будинку, що підтверджено договором дарування частини будинку, посвідченим приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу та зареєстрованим у реєстрі за № 158.

Звертаючись до суду з позовом, заявник посилався на те, що частка, яка йому перейшла у власність відповідно до договору дарування, є меншою, ніж та, право на яку він повинен був би набути.

Судом установлено, що за час з 1971 року по 1978 рік житлова площа у будинку АДРЕСА_1 істотно збільшилася, а саме з 48 кв. м житлової площі до 80,7 кв. м, у зв'язку з цим змінилися і частки співвласників.

Відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння від 08 липня 1980 року, який зроблений на підставі договорів купівлі-продажу від 28 квітня 1971 року та 22 лютого 1964 року, рішення Народного суду Дубнівського району Ровенської області від 03 червня 1975 року, а також виписок із погосподарської книги

№ 216, 217, 218, 219, частки співвласників вказаного житлового будинку розподілилися таким чином: ОСОБА_7 - 33/100; ОСОБА_12 - 35/100; ОСОБА_11 - 19/100; ОСОБА_13 - 13/100.

Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння

від 26 вересня 1980 року, виданого на підставі рішення виконкому Дубенської міської ради від 23 липня 1980 року № 261 ОСОБА_11 на праві власності належало 19/100 будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанцій та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України

2004 року,встановивши, що ідеальна частка спірного будинку, яку позивач отримав на підставі договору дарування, протягом тривалого часу змінювалася пропорційно до часток інших співвласників і остаточно склала 19/100 частин, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що попередньому власнику належала більша ідеальна частка житлового будинку та у правовстановлюючих документах допущено описку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило