Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 753/19231/16-ц

провадження № 61-24421св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніриг»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року у складі суддів: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Болотова С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс» про стягнення з відповідача на її користь 20 881 981,40 грн пені за кожен день прострочення зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, а саме за порушення строків введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва, за період з 01 липня 2012 року по 14 вересня 2016 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у складі судді Леонтюк Л. К. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернулася до суду поза межами позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, стягнуто з відповідача на користь позивача 13 595,04 грн пені за невиконання зобов'язання в межах одного року перед зверненням позивача до суду.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач має право на стягнення пені за невиконання зобов'язання в межах строку спеціальної позовної давності.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення та стягнути на її користь 4 975 784,64 грн пені. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є необґрунтоване та незаконне, оскільки воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Дарницького районного суду м. Києва зазначену справу.

10 листопада 2017 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

10 травня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або

(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та матеріали справи, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

На час розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 заперечення/відзиви не надходили.

Відповідно до статті 655 та частини другої статті 656 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Суди встановили, що 07 червня 2011 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «Еверест плюс» договір купівлі-продажу майнових прав (договір), відповідно до якого вона придбала майнові права на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1, та має наступні характеристики: двокімнатна квартира НОМЕР_1 загальною площею 62,94 кв. м, на 10 поверсі в першій секції.

Пунктом 4.2 вказаного договору сторони передбачили, що орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт будівництва в день укладення цього договору складає 453 168,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 75 528,00 грн.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2. договору майнові права на об'єкт нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості, який підписується

сторонами не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення покупцем оплати 100% загальної площі об'єкта нерухомості, що визначена у пункті 2.2 цього договору. Право власності на майнові права переходить від продавця до покупця після підписання акту приймання-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості.

На виконання пункту 4.3 статті 4 договору позивач 08 червня 2011 року внесла в касу відповідача 453 168,00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 176.

08 червня 2011 року ТОВ «Еверест Плюс» та ОСОБА_4 склали акт приймання-передачі майнових прав, пунктом 1 якого передбачено, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 07 червня 2011 року продавець продає, а покупець приймає майнові права на житлове приміщення.

08 квітня 2014 року ОСОБА_4, ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» уклали трьохсторонній договір про заміну сторони у зобов'язанні до договору купівлі-продажу майнових прав від 07 червня 2011 року, відповідно до якого ТОВ «Еверест плюс» замінено на ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» (пункт 1 договору), про що позивач надала згоду (пункт 2 договору).

Пунктом 2.5 договору про купівлю-продаж майнових прав визначено, що запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об'єкта будівництва - 2 квартал 2012 року.

Уклавши з позивачем договір купівлі-продажу майнових прав, відповідач взяв на себе не тільки зобов'язання передати покупцеві майнові права на квартиру після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, а також і інші зобов'язання, визначенні умовами договору, зокрема, вчинити дії, направлені на спорудження об'єкта будівництва, визначивши його характеристики та дату введення в експлуатацію - 2 квартал 2012 року.

Суди встановили, що на час пред'явлення позову та розгляду справи судом об'єкт будівництва в експлуатацію не введений.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалась на те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання щодо введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва відповідач зобов'язаний сплатити їй пеню за кожен день прострочення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав за період з 01 липня 2012 року по 14 вересня 2016 року в розмірі 20 881 981,40 грн, а саме 3 % від вартості роботи (послуги).

Суд апеляційної інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4, дійшов висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Відповідач рішення не оскаржує.

Доводи позивача про неправильність визначення розміру пені не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, підстав для застосування частини третьої статті 400 ЦПК України не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом, переоцінка цих доказів відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. М. Коротуна

В. І. Крат

В. П. Курило