Справа № 206/6903/18
Провадження № 4-с/206/29/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Стахів О.О.
боржника ОСОБА_1
представника боржника ОСОБА_2
приватного виконавця ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі питання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та скасування постанови про опис та арешт майна, стягувач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
12.12.2018 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1, підписана 12.12.2018, про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та скасування постанови про опис та арешт майна, стягувач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Разом із іншими вимогами заявленими ОСОБА_1 у скарзі, остання просила поновити строк на подання даної скарги, обґрунтовуючи тим, що 17.10.2018 нею, як боржником у виконавчому провадженні, було отримано постанову приватного виконавця, дії якого оскаржуються, про опис та арешт її майна від 28.09.2018 по виконавчому провадженню № 57052789. Не погодившись із діями приватного виконавця, вона скористалась послугами адвоката, який написав та подав позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Однак, ухвалою судді від 05.11.2018 у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця було відмовлено, оскільки така справа мала розглядатись за правилами цивільного судочинства. Про наявність прийнятої ухвали боржник дізналась з реєстру судових рішень. Таким чином, ОСОБА_1 просила поновити строк на подання скарги, оскільки після зясування інформації про наявність постанови про опис та арешт майна, вона одразу почала здійснювати дії щодо її оскарження. Крім іншого, боржник просила врахувати, що майно на яке було накладено арешт це домоволодіння, у яке її сімя вклала багато матеріальних та моральних зусиль, більш того, приватним виконавцем було здійснено опис та арешт домоволодіння за наявності у боржника та її чоловіка рухомого майна, коштів від реалізації якого було б достатньо для погашення боргу перед стягувачем.
Боржник та її представник у судовому засіданні просили поновити строк для подання скарги. Причини пропуску строку для подання скарги, зазначені у скарзі, вважали поважними.
Приватний виконавець щодо питання поновлення строку для подання даної скарги покладався на розсуд суду.
Вислухавши пояснення боржника та її представника, а також думку приватного виконавця, вивчивши та дослідивши скаргу ОСОБА_1 в частині підстав поновлення строку для подання скарги, а також, докази надані боржником в підтвердження поважності пропуску строку, суд приходить до висновку про відмову у поновленні строку для подання скарги з наступних підстав.
Так, судом було встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2012 у цивільній справі № 436/4333/12, провадження № 2/436/950/12 позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості було задоволено, а саме: стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по договору про внесення змін і доповнень № 1/490089509 до кредитного договору № 490021784 від 15.01.2007 у сумі 92 721 грн. 44 коп. Вирішено питання про судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 03.07.2013 (а.с. 38).
22.08.2013 на виконання вказаного вище рішення Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист (а.с. 38).
В підтвердження поважності пропуску строку для подання скарги суду було надано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018, оприлюднену 06.11.2018, та роздруковану з Реєстру судових рішень, за змістом якої суддею було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця ОСОБА_3 про скасування постанови та додатково зазначено, що законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється (а.с. 10-15).
Отже, вирішуючи питання поновлення строку боржнику для звернення до суду із скаргою суд виходить із такого.
Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
На сьогодні в законодавстві немає чіткої норми, яка б визначала поняття «поважна причина», її загальні ознаки. Також немає переліку поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати достатньою підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.
Натомість законодавець передбачив, що причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм ст. 89 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частина 3, зазначеної вище статті, передбачає, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Частинами 6 8 ст. 127 ЦПК України передбачено, що про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи, що строк на оскарження дій приватного виконавця та прийнятої постанови минув, боржник має зазначити суду поважні причини пропуску строку на оскарження та надати відповідні докази.
Проаналізувавши причини, що стали підставою для пропуску боржником відповідного строку, слід дійти висновку про неповажність таких причин з огляду на таке.
Відповідно до практики, яка склалась протягом значного часу, судами вищих інстанцій неодноразово підкреслювалось, що юридична неграмотність чи необізнаність особи як і її недбалість не може вважатись поважною причиною пропуску строку. При цьому, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є обєктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.
Таким чином, та обставина, що боржник спочатку звернулась до суду, з порушення юрисдикції, з метою оскарження дій приватного виконавця, за наслідком чого їй було відмовлено у відкритті провадження, через те, що остання невірно обрала юрисдикцію суду, а також спосіб захисту, не може свідчити про поважність пропуску строку.
Посилання боржника, що вона звернулась до адвоката, і той склав та подав до суду позовну заяву з порушенням правил юрисдикції та порядку, також не можуть розцінюватись як поважність пропуску строку боржником, оскільки остання не була позбавлена можливості звернутись до інших адвокатів та інших представників сфери надання юридичних послуг, з метою перевірки та пересвідчення у правильності вчинюваних адвокатом дій, та уповноважила такого адвоката на складання та подання документів з метою захисту своїх прав. А відтак, уповноваженим ОСОБА_1 адвокатом було здійснено всі ті необхідні дії, які адвокат вважав необхідними, з метою захисту прав та інтересів довірителя.
Також, слід зазначити, що з 05.11.2018, тобто з дня відмови боржнику, як позивачу, у відкритті провадження, до звернення боржника до суду із даною скаргою 12.12.2018, пройшло 37 днів.
Однак, жодних підстав не подання скарги до належного суду після відмови боржнику у відкритті провадження протягом більше як місяць, враховуючи, що строк для оскарження дій державного виконавця 10 днів, не зазначено.
В той же час, строки для вчинення певних дій, визначені у процесуальному законодавстві, мають дисциплінувати осіб, що звертаються до суду.
Отже, по суті, поновлення строку для подання боржником скарги, за вказаних обставин, є виправданням недбальства боржника.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. В рішеннях ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.
Крім того, слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України».
Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини та оцінюючи наявні докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, а також положення діючого процесуального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, про відмову у поновленні процесуального строку боржнику для подання скарги.
Окрім вищевикладеного, суд додатково звертає увагу, що посилання боржника на безпідставне накладення арешту та опису домоволодіння приватним виконавцем, оскільки у боржника та її чоловіка наявні рухоме майно, коштів від реалізації якого було б достатньо для погашення боргу перед стягувачем, свідчить перед усім про умисне невиконання рішення суду, яке набрало чинності ще у 2013, у звязку із чим було видано виконавчий лист, що є підставою для кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 127, 260, 353, 449 ЦПК України, ,
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для подання скарги про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та скасування постанови про опис та арешт майна.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 26.12.2018.

Суддя К.С. Маштак