Справа № 344/6235/18
Провадження № 2/344/3044/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

в складі: головуючого - судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно 1/3 частки квартири № 12 за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, 47, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, який помер 05.08.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона доглядала за ОСОБА_2. За життя він склав на неї заповіт, заповівши їй після смерті 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. 05.08.2011 року, у віці 82 роки, ОСОБА_2 помер. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1993 року, квартира, в якій на момент смерті проживав ОСОБА_2, належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях (по 1/3 частки): ОСОБА_2, його дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася у визначений законом шестимісячний термін до Першої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 21.02.2012 року державним нотаріусом ОСОБА_5 було сформовано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі справи після смерті ОСОБА_2 Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність ОСОБА_2 1/3 частки квартири, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Надати оригінали правовстановлюючих документів вона не має можливості, так як вони були втрачені після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є дружиною та сином померлого, зверталися до суду із позовом про визнання заповіту від 06.10.2010 року недійсним. У задоволенні даного позову було відмовлено. Оскільки згідно чинного законодавства вона не може отримати дублікати документів, змушена звернутися до суду про визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. В подальшому подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши заяву, у якій покладається на розсуд суду при вирішенні спору.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-НМ № 135680, виданого 06.08.2011 року, 05.08.2011 року помер ОСОБА_2 (а.с. 10).

З долученої копії свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1993 року вбачається, що квартира № 12 за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, 47 належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях (по 1/3 частки): ОСОБА_2, його дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 (а.с. 13).

З матеріалів справи слідує, що позивач зверталася з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, відповідно до якої державним нотаріусом ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зокрема, як зазначено у постанові, оригінали правовстановлюючих документів, які б підтверджували, що померлому ОСОБА_2 належить 1/3 квартири, не були надані № 12 за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, 47 (а.с. 12).

Крім того, до справи позивачем долучено копію рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО ОСОБА_7 про визнання заповіту ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недійсним відмовлено (а.с. 16-17).

Ст. 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннямист.321 ЦК Україниє непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом.

Відповідно дост.1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Обєктом відносин спадкування виступають права та обовязки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1225, 1276, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 89, 141, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно 1/3 частки квартири № 12 за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, 47, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, який помер 05.08.2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено 26.12.2018 року.