ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2190/18 Справа № 205/2567/17 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним ,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.169 та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада року та ухвалення рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (у редакції закону від 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями, чинному на час постановлення оскаржуваної ухвали), суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

З аналізу норм ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України вбачається, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду є повторна, тобто друга поспіль без поважних причин неявка позивача.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що будучи належним чином повідомленим позивач ОСОБА_1 не з'явився в судові засідання 28 липня 2017 року, 07 вересня 2017 року, 09 жовтня 2017 року та 23 листопада 2017 року без поважних причин.

Проте у повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, є для суду підставою, відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, для залишення заяви без розгляду.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду, у разі відсутності клопотання позивача про слухання справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки у судове засідання з поважних причин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що належним чином повідомлений позивач не зявився у судові засідання 28 липня 2017 року, 07 вересня 2017 року, 09 жовтня 2017 року та 23 листопада 2017 року, втім ці обставини не відповідають дійсності.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2017 року відкрито провадження по справі та призначене судове засідання на 28 липня 2017 року (а.с.11).

Копію ухвали та повістка про виклик до суду надіслана на адресу позивача 12 травня 2017 року (а.с. 12).

Дане поштове відправлення останнім не отримане, оскільки повернулась на адресу суду у звязку з закінченням строку зберігання (а.с.35-37), проте 27 липня 2017 року позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (а.с.73).

28 липня 2017 року по справі оголошену перерву до 07 вересня 2017 року (а.с.68-69).

07 вересня 2017 року позивач звернувся з клопотанням про витребування доказів та відкладення розгляду даної справи на іншу дату саме у звязку з вирішенням питання про витребування доказів (а.с.75-76).

07 вересня 2017 року оголошена перерва для повторного виклику позивача на 09 жовтня 2017 року (а.с.77).

Клопотання про витребування доказів судом не вирішувалось.

12 вересня 2017 року судом надіслано повістку ОСОБА_1 про відкладення справи на 09 жовтня 2017 року.

Належних доказів отримання судової повістки матеріали справи не містять.

Довідка про доставку смс-повідомлення не може слугувати доказом належного сповіщення позивача, оскільки заявки про отримання повістки у вигляді смс-повідомлення позивач суду не подавав.

09 жовтня 2017 року по справі оголошена перерва для повторного виклику позивача на 23 листопада 2017 року.

23 листопада 2017 року позивачем подано заяву про відкладення справи на іншу дату (а.с.85-87).

Таким чином у матеріалах справи відсутні докази того, що будучи належним чином повідомленим позивач двічі поспіль не зявився у судові засідання.

Також, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обовязкову участь позивача у розгляді справи, у звязку з тим, що його неявка перешкоджає розгляду справи, а в позовній заяви банк зазначає, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, є помилковим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, на тривалість судового провадження та те, що позивач добросовісно здійснював свої права, з його дій вбачається, що він не втратив інтерес до свого позову.

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При наявних порушеннях процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,380,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4