Справа № 727/8222/18
Провадження № 2/727/1554/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове стягнення витрат, понесених на утримання спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про примусове стягнення витрат, понесених на утримання спільної часткової власності до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що трикімнатна квартира №41, яка знаходиться у будинку №86 по проспекту Незалежності м. Чернівці знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року встановлено порядок користування вказаною квартирою, а саме:

- виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 9,70 кв.м.;

- виділено в користування ОСОБА_1 та членам його сім'ї житлову кімнату площею 13,9 кв.м.;

- житлову кімнату площею 17,9 кв.м., кухню площею 5,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 5,50 кв.м. - залишено у спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1 та членів його сімї.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року в частині виділення в користування кімнати площею 13,9 кв.м. членам сімї позивача. В решті рішення суду залишено без змін.

Позивач стверджує, що плата за житлово-комунальні послуги щодо утримання спірної квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, має здійснюватися солідарно обома співвласниками, тобто ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

При цьому, ОСОБА_2 не утримує свою частку. Рішеннями Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 листопада 2015 року та Апеляційного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання її частки спірної квартири АДРЕСА_1 за період лютий 2012 - травень 2015 року.

Також, зазначає, що ОСОБА_3 зі своєю дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. За рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 грудня 2015 року останні визнані такими, що втратили право користування цією квартирою.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 грудня 2015 року в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_5-М. Д. такими, що втратили право користування цією квартирою, внаслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_5-М.Д. були зняті з реєстрації у вказаній квартирі 18 березня 2016 року.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3. А-М.Д. проживають з ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_2 - у квартирі, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Позивач стверджує, що після переїзду (20.08.2013 року) до матері на постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 його ігнорує та жодних стосунків не підтримує. Також, відповідач ОСОБА_3 не бажає мирно врегулювати оплати комунальних послуг за період своєї реєстрації та реєстрації своєї дочки ОСОБА_5-М.Д. у квартирі АДРЕСА_3 - з червня 2015 року по березень 2016 року включно, коли вони проживали в даній квартирі і користувалися нею.

Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязані відшкодувати йому витрати по оплаті комунальних послуг та утримання квартири в межах строку позовної давності, тобто витрати, які він поніс з липня 2015 року по липень 2018 року (ОСОБА_2Й.) та з липня 2015 року по березень 2016 року (ОСОБА_3Г.) включно.

Зокрема, відповідно до розрахунку нарахувань плати за послугу централізованого опалення МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в опалювальний період з жовтня 2015 року (оплату здійснено у листопаді 2015 року) по квітень 2018 року було нараховано 13444,59 грн., які позивачем по справі повністю оплачені та заборгованості немає.

Стверджує, що загальна площа квартири АДРЕСА_4 становить 55,9 кв.м. У власності ОСОБА_2 знаходиться 1/2 частини квартири, тобто 27.95 кв.м.

При цьому, вказує, що в квартирі було зареєстровано 2 повнолітніх особи: він - ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6, а відповідачка ОСОБА_2 є співвласницею 1/2 квартири. Отже, з липня 2015 року по липень 2018 року загальна сума витрат на опалення становить 13574,59 грн. Таким чином, із розрахунку 1/3 частка ОСОБА_2 від цієї суми становить: 13574,59 грн. *1/3 = 4 524,86 грн.

Позивач вказує, що відповідно до розрахунку ЖРЕП-14 у період з червня 2015 року по червень 2018 року за послуги ЖРЕП 14 було нараховано та оплачено ним кошти в сумі 3993,15 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, а тому вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинна сплатити на його користь 1331,05 грн. та 1/3 вартості банківських комісійних платежів у розмірі 43,33 грн., а в загальному 1374,38 грн.

Також, позивач стверджує, що у червні 2015 року у квартирі було зареєстровано 5 осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та двоє дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_8, а в період з липня 2015 року по березень 2016 року - у квартирі було зареєстровано 3-є дорослих (ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6Б.) та троє дітей (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5-М.Д.) у відповідності з чим, нараховувалася вартість послуг газопостачання.

Вказує, що в період з 1 лютого по 23 березня 2016 спочатку діяли норми, встановлені Постановою КМУ №619 від 08.06.1996 року. 24.03.2016 вступила в силу Постанова КМУ №203 від 23.03.2016 року, якою запроваджено нові норми споживання для споживачів без лічильників.

Постановою КМУ №316 від 27.04.2016 року встановлено, що затверджені постановою №203 норми застосовуються з 1 лютого 2016 року.

Таким чином, згідно проведених нарахувань, у липні 2015 року 1/5 частка витрат на газообслуговування квартири на особу ОСОБА_3 становить 32,35 грн.

Оскільки в період липень 2015 року - січень 2016 року включно нарахування на одну особу складало 32,35 грн., а у квартирі були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5-М.Д., то частка ОСОБА_3 та ОСОБА_9-М.Д. становить 2/6 частини нарахувань та оплачених позивачем коштів, виходячи із розрахунків: 32,35 грн./міс. * 2 особи * 7 міс.= 452 грн.

При цьому, у лютому 2016 року на одну особу нараховували вартість спожитого газу у розмірі 64,70 грн. Відповідно - частка ОСОБА_3 та ОСОБА_9-М.Д. становить: 64,70*2 = 129,40 грн.

У березні 2016 року вартість газу, спожитого однією особою становила 55,51 грн. Відповідно - частка ОСОБА_3 та ОСОБА_9-М.Д. становить: 55,51*2 = 111,02 грн.

Таким чином, позивач вважає, що у період з червня 2015 року по березень 2016 року частка витрат ОСОБА_3 та ОСОБА_9-М.Д. на газопостачання квартири АДРЕСА_3 складає 724,77 грн. (32,35 грн. + 452 грн. + 129,40 грн. + 111,02 грн.).

Стверджує, що відповідачі відшкодовувати у добровільному порядку понесені ним витрати на утримання спірної квартири не бажають, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду.

На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1 користь витрати з утримання квартири як спільної сумісної власності в розмірі 5855,91 грн., сплачені ним в період з липня 2015 по липень 2018 року включно з оплати наданих послуг КЖРЕП-14, МКП «Чернівцітеплокомуненерго»; стягнути з ОСОБА_10 на його, ОСОБА_1, користь частину витрат по газопостачанню з липня 2015 року по березень 2016 року включно, що складають 724,77 грн.; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, на його, ОСОБА_1, користь судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.); стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати, понесені позивачем на отримання правової допомоги, розмір якої складає 3524 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, однак спрямували до суду письмовий відзив на позов ОСОБА_1, згідно якого позовні вимоги не визнають. Вказують, що незважаючи на те, що відповідачці ОСОБА_2 належить 1/2 ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_5, вона не має можливості користуватись житлом. Позивач сам проживає в квартирі з новоствореною сім'єю, в повній мірі користується житлом. При цьому, рішення суду про примусове вселення ОСОБА_2 на даний час позивачем не виконано, оскільки він не допускає в житло державних виконавців.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що трикімнатна квартира №41, яка знаходиться у будинку №86 по проспекту Незалежності м. Чернівці знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2015 року (а.с.88-94) та ОСОБА_2, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2656884 від 19.04.2013 року (а.с.10, 87).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року:

- зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою №41 в будинку №86 по проспекту Незалежності, м.Чернівці шляхом зобовязання ОСОБА_1 надати комплект ключів від вхідних дверей квартири;

- вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_6;

- визначено наступний порядок користування квартирою: виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 9,70 кв.м.; виділити в користування ОСОБА_1 та членам його сімї житлову кімнату площею 13,9 кв.м. Житлову кімнату площею. 17.9 кв.м., кухню площею 5,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 5,50 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1 та членів його сімї. Визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №41 в будинку №86 по проспекту Незалежності м.Чернівці Літовченко ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.88-94).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року в частині виділення в користування кімнати площею 13,9 кв.м. членам сімї позивача. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.95-98).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року залишено без змін (а.с.100-103).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 листопада 2015 року судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті комунальних послуг, сплачені ним в період з лютого 2012 року по лютий 2015 року в розмірі 4011, 31 грн.; стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті комунальних послуг за період з лютого 2012 року по вересень 2013 року в сумі 1076,64 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 177,77 грн.; стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 65,83 грн.; повернуто ОСОБА_13 зайво сплачений судовий збір в сумі 104,09 грн.; в решті позовних вимог відмовлено (а.с.104-108).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 10.02.2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 листопада 2015 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, сплачених ним за період з лютого 2012 року по червень 2015 року в розмірі 4630,67 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 255,23 грн. (а.с.109-114).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2656884 від 19.04.2013 року (а.с.10, 87) загальна площа квартири АДРЕСА_4 становить 56,98 кв.м., а житлова 41,5 кв.м. При цьому, оскільки у власності ОСОБА_2 знаходиться 1/2 частини квартири, то вона повинна нести відповідні витрати за утримання квартири.

Згідно вимог ст..322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно вимог ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, вони зобов'язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов'язкових платежів та нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності. Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст.360 ЦК України застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Квартира АДРЕСА_3 не обладнана лічильниками газу та води, тому оплата за послуги з газо-, водопостачання та водовідведення здійснюється відповідно до кількості мешканців, місце проживання яких зареєстровано у квартирі.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Частиною 1 статті 151 ЖК України передбачено, що Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.162 ч.2 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.156 ч.3 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно довідки КЖРЕП 14 від 26.05.2017 року (а.с.116) у квартирі АДРЕСА_7 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_14-М.Г., ІНФОРМАЦІЯ_10.

Як вбачається з довідки КЖРЕП 14 (а.с.125) за 2015 рік позивачем сплачено за послуги з утримання житла кошти в сумі 1199,05 грн., за 2016 рік 1209,16 грн., за 2017 рік 1808,90 грн., за період з січня 2018 року по липень 2018 року 200 грн.

Згідно розрахунку за послуги централізованого опалення за період з січня 2015 року по червень 2018 року позивачем сплачено кошти в сумі 13574,59 грн. (а.с.127).

Відповідно до довідки ПАТ «Чернівцігаз» від 30.05.2017 року (а.с.126) у липні 2015 року вартість плати за газ складала 161,73 грн., у лютому 2016 року 323,46 грн., у березні 2016 року 277,53 грн., у квітні 2016 року 204,14 грн., з травня 2016 року 195,36 грн. До 18.03.2016 року за вказаною адресою рахувалось 5 людей, з 18.03.2016 року по 28.02.2017 року 4 людини, з 01.03.2017 року 5 людей.

При цьому, згідно довідки ПАТ «Чернівцігаз» (а.с.127) станом на 01.07.2015 року та на 01.06.2018 року заборгованості перед ПАТ «Чернівцігаз» - немає.

Факт оплати позивачем вартості вказаних послуг також підтверджується наданими копіями квитанцій (а.с.128-152).

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та відповідач ОСОБА_2 повинна відшкодувати позивачу кошти в сумі 5855,91 грн., що становить її частку вартості оплати житлово-комунальних послуг за утримання її частини спірної квартири №41, що знаходиться у будинку № 86 по проспекту Незалежності у м.Чернівці, з яких - 1331,05 грн. квартплата КЖРЕП 14 та 4524.86 грн. за послуги централізованого газопостачання.

Відповідач ОСОБА_3 повинна відшкодувати позивачу 724,77 грн., що становить її частку та частку її дочки ОСОБА_5-М.Д. вартості оплати газопостачання з червня 2015 року по червень 2016 року - у період її реєстрації разом з ОСОБА_5-М.Д у квартирі №41, що знаходиться у будинку №86 по проспекту Незалежності у м.Чернівці.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи судовими рішеннями, а саме копією рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 грудня 2015 року (а.с.88-94), копією рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року (а.с.95-98) та копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року (а.с.100-103).

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.1 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 2 цієї статті ЦПК).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( частина 3 статті 137 ЦПК).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до умов договору про правничу допомогу, укладеного ОСОБА_1 з адвокатом ОСОБА_15 25.07.2018 року (а.с.153), обсяг і вартість наданої правничої допомоги за цим договором визначається в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до опису робіт та розрахунку витрат на правничу допомогу згідно договору від 25.07.2018 року (а.с.154-155) всього адвокатом ОСОБА_15, витрачено чотири години робочого часу. Таким чином, розмір витрат позивача на правову допомогу становить 3524 гривні, які підлягають стягнення з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.67, 151, 156, 162 ЖК України, ст.ст.319, 322, 356, 360 ЦК України, ст.ст.133, 137, 141, 263, 265, 268, 273, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове стягнення витрат, понесених на утримання спільної часткової власності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з утримання спільної часткової власності - квартири АДРЕСА_8 в розмірі 5855,91 (пять тисяч вісімсот пятдесят пять) гривень (девяносто одну) копійку, сплачені ОСОБА_1 в період з липня 2015 року по липень 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по газопостачанню з утримання спільної часткової власності - квартири АДРЕСА_8 в розмірі 724,77 (сімсот двадцять чотири) гривень (сімдесят сім) копійок, сплачені ОСОБА_1 в період з липня 2015 року по березень 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем при зверненні до суду з позовом витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) гривні (вісімдесят) копійок, а саме по 352,40 (триста пятдесят дві) гривні (сорок) копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 3524,00 (три тисячі пятсот двадцять чотири) гривні, а саме по 1762,00 (одній тисячі сімсот шістдесят дві) гривні з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 26 грудня 2018 року.

СУДДЯ: