Справа № 462/719/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1050/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобомцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасне виробничо-технічне об'єднання «ОХОРОНА» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю«Сучасне виробничо-технічне об'єднання «ОХОРОНА» (далі - ТОВ «СВТО «ОХОРОНА») заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 63278 грн. 37 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01.02.2016 року і до теперішнього часу він працює на посаді заступника директора ТОВ «СВТО «ОХОРОНА» і наказом директора цього товариства від 01.03.2016 року на нього покладено обов'язки з організації охоронної діяльності, однак, заробітна плата йому за вказаний період не нараховувалась і не виплачувалась.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14.08.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що факт існування між ним та відповідачем трудових відносин підтверджується наказом ТОВ «СВТО «ОХОРОНА»№3 від 01.03.2016 року, яким на нього, як на заступника директора названого товариства, було покладено виконання обов'язків з організації охоронної діяльності, а тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову, взявши до уваги докази відповідача, які були надані суду з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

В судове засідання учасники справи не з'явились, їх явку до суду не було визнано обов'язковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень, які вони отримали (а.с.154-155), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.12.2018 року, є дата складення повного судового рішення - 26.12.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Частиною третьою статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту його перебування у трудових відносинах з відповідачем та існування перед ним (позивачем) заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки в матеріалах справи немає належним чином оформленого трудового договору про прийняття позивача з 01.02.2016 року на посаду заступника директора названого товариства із встановленням йому посадового окладу згідно штатного розпису товариства, як і немає жодних доказів про виконання ним посадових обов'язків на цій посаді протягом спірного періоду, в тому числі й обов'язків з організації охоронної діяльності, які вказані в наказі №3 від 01.03.2016 року (а.с.114).

Посилання апелянта на наявність внесеного за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, щодо невиплати йому ТОВ «СВТО «ОХОРОНА» заробітної плати, не спростовує висновку суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки іншого процесуального рішення, ніж як постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення (а.с.83), в матеріалах справи немає

Отже, з урахуванням викладених вище обставин справи, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідно до ст.15 ЦК України, лише порушене, оспорюване та невизнане право особи підлягає захисту в судовому порядку у спосіб, визначений законом, однак, позивачем не доведено факту порушення його трудових прав відповідачем, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.