Справа № 454/3304/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/1949/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Фермерське господарство «Бурка В.В.» звернулося з позовом до Генеральної прокуратури України, Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, про стягнення з Генеральної прокуратури України користь ФГ «Бурка В.В.» 1000000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення.

В обгрунтування позову зазначає, що 05.05.2014р. до Генпрокуратури України надіслав заяву про вчинення злочину суддями Вищого спеціалізованого суду України, однак Генеральною прокуратурою України не внесено відомостей за його заявою до ЄРДР, заява про злочин супровідним листом направлена в прокуратуру м. Києва, не визнано його потерпілим, тощо, чим порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України. Зазначеними діями Генеральної прокуратури України завдано шкоду фермерському господарству.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ФГ «Бурка В.В.»., в апеляційній скарзі зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, в результаті незаконних дій посадових осіб Генеральної прокуратури України при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення за вих. №202 від 05.05.2014р. Вважає рішення незаконним, таким що не ґрунтується на законності, верховенстві права, на вимогах закону. Зазначає, що судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, внаслідок чого судом не виконано норми Конституції України. Висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом у рішенні не зазначено, за яким законом і, які саме докази зобов'язаний був надати позивач для обґрунтування своїх моральних страждань, які полягали у приниженні честі й гідності, ділової репутації у зв'язку з діями відповідача, а відтак просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з Генеральної прокуратури України в користь ФГ «Бурки В.В.» кошти в сумі 1000000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Генеральної прокуратури України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ФГ «Бурка В.В.», суд першої інстанції, з посиланням на ст. ст. 23, ч.1 ст. 91, ст. ст. 94, 1167 ЦК України, виходив з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи, не доведено належними та допустимими доказами в чому полягає завдана шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. Крім того, невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого - судді в порядку, передбаченому КПК України, однак позивач таким правом не скористався.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинною ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Повноваження прокурора визначаються статтею 121 Конституції України та Законом України "Про прокуратуру".

Спори, що виникають між юридичними особами та представниками прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб'єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

У справі, яка переглядається, ФГ «Бурка В.В.» заявило вимогу до Генеральної прокуратури України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Зважаючи на вказане розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства та відповідно постановлене за наслідками такого розгляду оскаржуване рішення, слід вважати такими що здійснений та ухвалене без дотримання вимог закону, а тому таке рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі (п.1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Вказане, також відповідає висновкам Верховного Суду, що висловлені у постановах, які ухвалені у справах з подібними предметами та підставами позовів та відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані при ухваленні судового рішення, а саме, у справі №461/1930/16-ц (провадження 14-60цс18 від 15.03.2018 року та №454/1668/17 (провадження 61-15046сво18 від 27.06.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, та відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції в порядку ч.1 ст. 377 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року- скасувати, провадження у справі - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 22.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.