Справа № 199/1189/18
(2/199/1344/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2018 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (заочний розгляд справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості проданого майна, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування, з урахуванням заяви від 12.04.2018, посилаючись на те, що з 18 липня 2008 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого подружжя двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 як зазначається позивачем при зверненні до суду, на даний час вони з відповідачем проживають окремо, хоча й зареєстровані за однією адресою; 05.12.2017 вони з відповідачем за спільні кошти, які збирали кілька років, придбали автомобіль Hyundai elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1. Право власності було оформлене на ім'я її чоловіка ОСОБА_3 Купівлю авто було здійснено за 326 520 грн., а на даний час ринкова ціна вказаного автомобіля складає 366 645 грн. Оскільки відповідач останнім часом проживає у м. Києві, то за домовленістю між ними автомобіль знаходився у її володінні та користуванні, вона використовувала його для забезпечення потреб сімї, возила дітей до школи та на заняття, купувала та привозила продукти тощо.

03.02.2018 відповідач самовільно без згоди та проти волі позивача забрав автомобіль та інше спільне майно з подвір'я її будинку та з самого будинку. Відповідач повідомив, що збирається без її згоди продати вказаний автомобіль і витратити вказані кошти на забезпечення своїх особистих потреб, у зв'язку чим 21.02.2018 вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Позивач зазначає, що до подачі позовної заяви, 14.02.2018 судом були вжиті заходи забезпечення позову, а саме заборона відчуження спірного автомобіля. З метою виконання ухвали суду про накладення заборони відчуження спірного автомобіля 01.03.2018 Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра було відкрите виконавче провадження і винесена постанова про арешт майна боржника. В процесі виконання на підставі відповіді з Територіального сервісного центру №1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України було встановлено, що спірний автомобіль 03.02.2018 був проданий відповідачем громадянину ОСОБА_5 з видачею номерних знаків А09545ВМ та свідоцтва про реєстрацію СХК299096.

Позивач вказує, що відповідач без її відома та її згоди продав спірний автомобіль, що був набутий ними під час шлюбу за спільні кошти, а гроші за продаж відповідач забрав собі і до сімейного бюджету їх не вніс.

На переконання позивача її звернення до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, а також із позовною заявою про поділ майна подружжя 21.02.2018 свідчать про відсутність її згоди на продаж спірного автомобіля, окрім цього, про те, що кошти від його реалізації відповідач до сімейного бюджету відповідач не вніс та не виплатив позивачу вартості 1/2 частки автомобіля, на яку вона має право. Кошти від реалізації автомобіля, що є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, також є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та враховуючи рівність часток подружжя, позивач має право на 1/2 частину вказаних коштів.

Разом з тим, на переконання позивача обєктом права її спільної із відповідачем сумісної власності, оскільки придбано за спільні кошти подружжя, є автомобіль НОМЕР_2, право власності на який було оформлене на ОСОБА_3, ринкова вартість якого на даний час становить 130 063 грн.

Предмет позову становлять вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 183 322,50 грн. в якості компенсації ? частини вартості проданого відповідачем без її згоди автомобіля НОМЕР_3, та визнання за позивачем права приватної власності на ? частину легкового автомобіля НОМЕР_2, сірого кольору, 2004 р.в., припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Станом на 18.12.2018 одночасне існування передбачених законом умов підтверджується наявними у матеріалах судової справи доказами, подання відповідачем втретє апеляційної скарги на ухвалу суду (від 13.03.2018) про відкриття провадження у справі судом розцінюється як зловживання відповідачем процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2, ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 44 ЦПК України), у звязку з чим в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши докази, надані позивачем у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони в даній справі перебувають у шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №113,354, яке видане 18.07.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 133 (а.с. 13).

Подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають малолітніх дітей: доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-КИ №303137, видане 07.09.2010 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №1378) та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-КИ №600033, видане 02.08.2016 Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №1319).

Під час шлюбу за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було придбано автомобіль НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХК 075906, видане 05.12.2017ТСЦ 8047), право власності зареєстроване за відповідачем (а.с. 8).

Судом в даній справі встановлено, що відповідач здійснив відчуження вказаного автомобіля без згоди іншого співвласника цього майна (дружини), та станом на 23.02.2018 за відповідачем зареєстрований автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 36).

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу Hyundai elantra 1.6, ринкова вартість автомобіля Hyundai elantra 1.6 CVVT GL 5MT, дн. АЕ7775ІК, VIN KMHDH41CBBU211656 станом на 11.04.2018 становить 366 645 грн. 48 коп.

Спірні правовідносини виникли із захисту права власності, зокрема, права спільної сумісної власності одного із співвласників рухомого майна.

Розвязуючи позовні вимоги, суд керується наступним.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Втім, відповідач не виконав покладений на нього обовязок доказування обставин, необхідних для спростування зазначеної вище презумпції, підстави для звільнення від доказування в цій частині відсутні, у звязку з чим суд в цій справі виходить із спільності права власності подружжя на рухоме майно, відносно якого спір розглядається в даній справі.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Норма статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (висновок щодо застосування відповідних норм права міститься в постанові Верховного суду України від 27.04.2016, справа №6-486цс16 /ч. 4 ст. 263 ЦПК України/).

У звязку з вищенаведеним, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, у звязку з чим позовна вимога про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна є такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля НОМЕР_2, сірого кольору, 2004 р.в., припинивши право спільної сумісної власності, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).

За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстави для звільнення від доказування в даній справі не встановлені (ст. 82 ЦПК України).

На переконання суду позивач не виконав обовязок доказування в цій частині, не клопотав про забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК), не надав докази відповідно до вимог ст.ст. 76 81 ЦПК України.

В силу ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Так, на підтвердження своїх вимог про поділ зазначеного автомобіля, позивач надала наступний доказ: інформацію з Територіального сервісного центра №1242 Регіонального сервісного центра в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України від 27.02.2018 та у позові посилалася на відсутність обовязкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації.

Втім, позивач не надала суду доказів, что сторони не дійшли згоди з приводу виділення у власність одному з них конкретного майна (в даному випадку спірного автомобіля НОМЕР_2, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Визначення частини у спільному майні подружжя, права на які кожен з них має відповідно до положень сімейного законодавства, та за запропонованим позивачем варіантом (тобто по ? частини у неподільному майні) не є вирішенням при цьому виниклого спору між подружжям, а лише його ускладненням, оскільки в майбутньому постає питання з приводу користування та розпорядження майном, яке залишитьсь у спільній, тепер вже частковій власності.

Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності обєкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності обєкту спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину обєктів майна одному з подружжя, частину іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Позивачем не було заявлено вимогу (ст. 13 ЦПК України) про поділ спільного сумісного майна (Chevrolet niva, р/н НОМЕР_4) з урахуванням наведених вимог закону, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, що не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з приводу поділу майна.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна, про визнання права власності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5, м. Дніпро, вул. Осипенка, буд. 7 «а») на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6, м. Дніпро, вул. Осипенк, 7 «а») грошову компенсацію вартості проданого майна, належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіля НОМЕР_3, в розмірі 183 322 (сто вісімдесят три тисячі триста двадцять дві) грн. 50 (пятдесят) коп.

В задоволенні вимоги позову про визнання права приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_2, та припинення права спільної сумісної власності відмовити.

Дата складення повного судового рішення 27.12.2018.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї