АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» серпня 2018 року

м. Харків

справа № 630/662/17

провадження № 22-ц/790/3988/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківгаз», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про захист прав споживачів шляхом визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1, виконуючого обов'язки голови правління публічного акціонерного товариства «Харківгаз» - Петровського А.Ю. на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 травня 2018 року, ухвалене суддею Демяненко І.В., -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Харківгаз», в якому з урахуванням наступних неодноразових уточнень остаточно просила: визнати безпідставним нарахування їй Мерефянським відділом Люботинської дільниці ПАТ «Харківгаз» плати за газопостачання та газ за квітень, травень 2015 року; зобов'язати відповідача скасувати зайво нараховану позивачу плату за газопостачання за квітень, травень 2015 року; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; зобов'язати відповідача відновити та підключити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44-45).

В обґрунтування позову зазначила, що вона є відповідальним володільцем особового рахунку № 309092 за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач, який нараховує плату за житлово-комунальні послуги, в порушення вимог п. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» нарахував їй плату за газопостачання, розмір якої не відповідає затвердженим тарифам, нормам споживання, не враховує наявність у позивача пільг на оплату комунальних послуг, крім того не враховує показання газового лічильника. Відповідач безпідставно вимагав від неї плату за газопостачання за квітень, травень 2015 року в сумі 6920,67 грн. Так, в квитанції за квітень-травень 2015 року не вірно вказаний особовий рахунок позивача. Крім того, за квітень 2015 року показання лічильника становили 33824 м3, за травень 2015 року - 34562 м3 згідно квитанції відповідача. Відомості, що показання лічильника за травень 2015 року становили 34532 м3 та повідомлені нібито зі слів сина позивача, є неправдивими. Фактичні показання лічильника на 01 березня 2015 року складають 34250 м3, а квитанція за березень відсутня. Позивач вважає, що нарахування за квітень і травень 2015 року здійснювались відповідачем навмання та на власний розсуд. На день відключення від газопостачання в акті зафіксовані показання лічильника 34562, проте позивач з цим не згодна і стверджує, що показання становили 34559. Таким чином, відповідачем викривлено показання лічильника на 3 м3. Протиправні дії відповідача, здійснення ним зайвих нарахувань, вимоги сплачувати неіснуючий борг змусили позивача та її сім'ю витрачати кошти та час на отримання юридичних консультацій, придбання юридичної літератури, вивчення законодавства, пошук достовірної інформації про дійсну вартість комунальних послуг, а також відчувати у зв'язку з цим та протиправною поведінкою відповідача душевні страждання. Також внаслідок незаконних дій відповідача позивачу не було надано в повному обсязі субсидію. Враховуючи наведене, сума в розмірі 10000,00 грн. є розумною та справедливою компенсацією немайнових втрат позивача та її сім'ї.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 17 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача підключити домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, до газової мережі за власний рахунок відповідача. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 192-196).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 14 червня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, 15 червня 2016 року - уточнену апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права. Виходячи з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року по справі № 6-32цс13, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним способом захисту. Нею обрано ефективний спосіб захисту, оскільки наявність у неї безпідставно нарахованої заборгованості за газопостачання призвела до відключення її домоволодіння від мережі газопостачання, а також впливає на надання їй субсидії. Таке становище ставить її в залежність від того, чи звернеться відповідач до суду із позовом, що вона вважає неприпустимим. Відмовивши в задоволенні її вимог з підстав обрання нею неналежного способу захисту права, суд фактично не надав оцінки доводам позовної заяви щодо дотримання відповідачем вимог закону при нарахуванні плати за газопостачання. Так, в матеріалах справи є докази того, що заборгованість за спожитий газ виникла у неї до 01 квітня 2015 року, тобто до підвищення цін на газ, проте відповідач безпідставно зробив нарахування за новими тарифами. Крім того, відмовляючи в компенсації моральної шкоди, суд не врахував тієї обставини, що внаслідок протиправного відключення її домоволодіння від газопостачання був порушений звичайний устрій її життя, її сім'я була обмежена в приготуванні їжі, температурний режим в будинку не відповідав санітарним нормам. Через необхідність вирішення питань, пов'язаних з усуненням наслідків відключення, вона відчувала душевні страждання, оскільки була позбавлена можливості проживання в нормальних умовах. На той час з нею мешкали неповнолітні діти та батько, що має пільги, передбачені для дітей війни. Визначений нею розмір моральної шкоди відповідає характеру її моральних страждань, завданих порушенням її прав (а.с. 201-202, 205-206).

Представником ПАТ «Харківгаз» 25 червня 2016 року також подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення вимог законодавства, а також невідповідність рішення суду матеріалам та обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги, що в грудні 2014 року позивач не забезпечила вільний доступ контролера до лічильника газу. Покази лічильника були повідомлені позивачем з її слів, що свідчить про приховування позивачем фактичних витрат газу за грудень 2014 року. Протягом січня-квітня 2015 року позивач також не надала контролеру доступ до лічильника газу для контрольного зняття показів, про що 19 березня 2015 року було складено відповідний акт. На кінець березня 2015 року позивачем були повідомлені показання лічильника газу 33524 м3, загальна заборгованість станом на 01 березня 2015 року склала 726,84 грн. У квитанції від 26 березня 2015 року позивач власноруч вказала показання 33154 м3, що відповідали показанням, відображеним по особовому рахунку станом на 01 березня 2015 року. У травні 2015 року контролером були зняті фактичні показання лічильника газу позивача, які станом на 22 травня 2015 року склали 34532 м3, що свідчить про викривлення раніше повідомлених позивачем показань лічильника. Заборгованість позивача станом на 01 червня 2015 року склала 6721,20 грн., станом на 01 серпня 2015 року - 6920,67 грн. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що 16 липня 2015 року саме через наявну заборгованість за послуги з газопостачання домоволодіння позивача було відключено від систем газопостачання, показання лічильника при цьому склали 34562 м3 (а.с. 214-218).

13 липня 2018 року представник відповідача Тузко Н.Г. подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому фактично відтворив доводи апеляційної скарги ПАТ «Харківгаз». Також зазначив, щ погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за спожитий газ, яке є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав, а викладені в позовній заяві обставини можуть бути запереченнями в разі пред'явлення до ОСОБА_1 позову про стягнення певної суми (збитків). Враховуючи наведене, просив відмовити в апеляційній скарзі позивача.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2018 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи, справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах та відзиві доводи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача не підлягають задоволенню з наведених нижче підстав.

Оцінюючи аргументи, викладені в апеляційних скаргах позивача та відповідача, колегія суддів в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано встановленого порядку відключення від газопостачання позивача, оскільки не надано належних доказів вручення попередження про відключення газопостачання за три доби. В зв'язку з наведеним судом першої інстанції ухвалено рішення про відновлення газопостачання позивача. Правові підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, позивачем не надано доказів заподіяння шкоди та не обґрунтовано її розмір.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 травня 2012 року між сторонами укладено типовий договір про надання послуг з газопостачання № 309092 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 53-55).

У зв'язку із несвоєчасною оплатою позивачем отриманих послуг, відповідачем винесені попередження про припинення газопостачання позивачу (а.с. 12, 61), але доказів вручення їх останньому не надано.

При цьому, як вбачається з рішення суду першої інстанції, позивач визнала наявність заборгованості, але не згодна з її розміром.

В подальшому, як вбачається з акту про відключення газоспоживаючих приладів від 16 липня 2015 року, газопостачання позивачу було припинено (а.с. 12, а.с. 60, а.с. 98, а.с. 148).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин в 2015 році.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Станом на час виникнення спірних правовідносин щодо відключення позивача від газопостачання, вказані відносини регулювались Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі - правила).

Згідно п. 6 правил, газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 цих правил.

Пунктом 19 правил передбачено, що якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне/газорозподільне підприємство має право відключити споживача від газопостачання.

З копії письмового попередження вбачається, що на ньому відсутні дата, дані представника ПАТ «Харківгаз», який його оформив, підпис останнього, а також дані щодо отримання вказаного попередження позивачем або відмови в такому отриманні (а.с. 12, 148).

З копії письмового попередження вбачається, що воно виписано представником відповідача на прізвище Бондаренко, про що зазначено у верхній частині попередження. В нижній частині попередження зазначено інформацію про повідомлення абонента та відмову останнього від підпису, проте вказана інформація не засвідчена будь-чиїм підписом, під зазначеною інформацією відсутні будь-які дані про особу, яка склала відповідний запис про відмову від підпису (а.с. 61, 98).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що працівники ПАТ «Харківгаз» здійснили відключення домоволодіння позивача з порушенням встановленого законодавством України порядку, без вручення останньому письмового попередження, оформленого у встановленому порядку, в зв'язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині відновлення газопостачання позивачу.

Доводи апеляційної скарги відповідача вказаних висновків не спростовують. При цьому колегія суддів враховує, що відповідач в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на наявність у позивача заборгованості з оплати отриманих послуг з газопостачання. Між тим підставою часткового задоволення позовних вимог є висновок суду про недотримання відповідачем встановленої процедури відключення. В апеляційній скарзі відповідач взагалі не посилався на неправильність висновків суду першої інстанції щодо недотримання процедури відключення позивача від газопостачання.

Враховуючи наведене та розглядаючи справу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для задоволення іншої частини позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання безпідставним нарахування відповідачем плати за газопостачання та газ за квітень, травень 2015 року, зобов'язання відповідача скасувати зайво нараховану позивачу плату за газопостачання за квітень, травень 2015 року, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було зазначено, що оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за спожитий газ не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а викладені у позовній заяві обставини можуть бути запереченням у разі пред'явлення до позивача позову про стягнення заборгованості. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала суду доказів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди та її доказів її розміру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, правових позицій Верховного Суду України, суд зобов'язаний застосовувати ефективний спосіб захисту порушених прав позивача та не обмежений способами захисту, які прямо передбачені законами України.

Разом з тим, виходячи з положень ст. 15 ЦК України, захисту підлягає лише порушене право.

Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі № 640/14003/16-ц, незаявлення ПАТ «Харківміськгаз» вимог про стягнення суми заборгованості свідчить про відсутність підстави вважати права позивача порушеними, невизнаними чи оспорюваними, тобто такими, що підлягають захисту в судовому порядку.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та, відповідно, позовних вимог щодо визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями,внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 січня 2001 року та №1 від 27 лютого 2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилалась на ті обставини, що внаслідок протиправного відключення її домоволодіння від газопостачання був порушений звичайний устрій її життя, її сім'я була обмежена в приготуванні їжі, температурний режим в будинку не відповідав санітарним нормам. Через необхідність вирішення питань, пов'язаних з усуненням наслідків відключення, вона відчувала душевні страждання, оскільки була позбавлена можливості проживання в нормальних умовах. На той час з нею мешкали неповнолітні діти та батько, що має пільги, передбачені для дітей війни.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача та вважає, що внаслідок дій працівників ПАТ «Харківгаз», які здійснили відключення домоволодіння позивача з порушенням встановленого законодавством України порядку, без вручення останньому письмового попередження, оформленого у встановленому порядку, в зв'язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині відновлення газопостачання позивачу, ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, їй була заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, при яких вона була заподіяна, час, протягом якого ОСОБА_1 не отримала захисту порушених прав, факт визнання наявності заборгованості, яку позивач визнав частково, та вважає, що підлягає стягненню з ПАТ «Харківгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошова сума в розмірі 2 000,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасуванню.

В зазначеній частині колегія суддів ухвалює нове рішення, яким частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Харківгаз» та стягує у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 та судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь держави.

Підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, ч.1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3 ч.1 ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки голови правління публічного акціонерного товариства «Харківгаз» Петровського А.Ю. - відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківгаз», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити в даній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківгаз», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Харківгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.

Збільшити суму судового збору, який підлягає стягненню з публічного акціонерного товариства «Харківгаз» на користь держави до 1 280,00 грн.

В іншій частині рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «10» серпня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С.Кругова О.А. Кружиліна