Справа №642/5006/17
Провадження № 2/642/180/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.

за участю секретаря Сорокіної Ю.В..

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що від шлюбу з відповідачкою він має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, У зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачкою не склалася, він був змушений подати позовну заяву до про розірвання шлюбу.

Сімейні відносини між позивачем та відповідачем не склалися із-за діаметрально- протилежних характерів та поглядів на життя, фізичної та психологічної несумісності, це призводило до безпричинних сварок та скандалів, в зв'язку з цим, 23 вересня 2014 року за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4658/2014ц шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу син залишився жити разом з відповідачем з початку у позивача, за адресою: АДРЕСА_1, а потім переїхали до квартири матері відповідача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, де і зараз проживають.

Після розлучення, позивач добровільно надавав та надає відповідачу матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина та намагався приймати участь у його вихованні.

Зазначив, що з 2015 року, при спілкуванні з сином став помічати, що у нього поганий настрій, він сумний та не активний. З цього приводу, позивач звернувся з дитиною до лікарні. В результаті пройденого обстеження лікар встановив, що у ОСОБА_3 невроз і йому необхідно лікування. Коли позивач повідомив відповідача про діагноз, який поставив лікар та необхідність пройти лікування, відповідач відмовилась він лікування сина та не надавала йому ліки, які рекомендував лікар та які придбав позивач, посилаючись на те, що дитина здорова. Крім того дитини погано навчається в школі, має проблеми с поведінкою.

У зв'язку з вказаними обставинами, позивач запропонував відповідачці передати сина для утримання та виховання, однак вона відмовилася.

Позивач вважає її відмову без підставною, оскільки він є священиком Української Православної церкви та є настоятелем Свято-Покровського храму, має самостійний дохід і постійне місце проживання. Проживає у комфортабельному чотирьох кімнатному домі з присадибною ділянкою, садом та городом, де створені всі умови для проживання, виховання, розвитку та утримання дитини.

В цьому домі, також обладнана кімната для дитини, щоб ОСОБА_3 міг мати здоровий сон, навчатися, гратися.

З самого дитинства, позивач постійно піклується про дитину, допомагає матеріально: купує одежу, сплачує аліменти. На протязі всього часу, з моменту розірвання шлюбу, син постійно вказує на своє бажання жити разом з позивачем, у зв'язку з тим, що дуже прив'язаний до позивача.

Позивач вважає, що проживання сина разом з ним відповідає його інтересам. Він маю можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не буду чинити жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері.

В зв'язку з чим позивач просить визначити місце проживання дитини з батьком.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про визнання позовних вимог та з проханням про розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду висновок, відповідно до якого зазначено, що Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було розглянуто питання щодо визначення місця проживання з одним із батьків малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, запрошувалася до Департаменту служб у справах дітей на співбесіду, але не з'явилася.

ОСОБА_1 повідомив, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 разом з матір'ю деякий час мешкали у нього, а у 2015 році переїхали до квартири матері ОСОБА_2, де мешкають по теперішній час. ОСОБА_1 вважає, що матір неналежним чином займається вихованням сина: хлопчик ходить у брудному одязі, до школи приходить з невиконаними домашніми завданнями, матір відмовляється від лікування сина та не дає йому ліки, які прописав лікар, ОСОБА_3 неодноразово залишається один у зачиненій квартирі, з приводу чого він вимушений був звертатися до Національної поліції. Крім того, ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 20.04.2018, для проживання, виховання та розвитку ОСОБА_3 створено належні умови.

ОСОБА_1 займає посаду керівника Релігійної громади (парафії) у Релігійній громаді (парафії) Свято-Покровської Харківської Єпархії Української православної церкви, має стабільну заробітну платню, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Малолітній ОСОБА_3 мешкає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Провести акт обстеження умов проживання дитини, потрапити до цієї квартири не виявилося можливим.?

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №18 ХМР, де навчається ОСОБА_3 з 2015 року, хлопчик навчається погано, домашні завдання регулярно не виконує, до уроків приходить не підготовлений, схильний до крадіжок, неодноразово був помічений в псуванні речей однокласників. Мати не приділяє належної уваги вихованню сина, не допомагає у навчанні. ОСОБА_3 часто залишається вдома сам, не достатньо буває на прогулянках. Вчитель була свідком агресивної поведінки матері до сина, застосування до нього фізичної сили. Батько, ОСОБА_1, приділяє достатньо уваги вихованню ОСОБА_3, опікується ним, привчає до праці, цікавиться навчанням та поведінкою сина у школі. Після вихідних, проведених з батьком, ОСОБА_3 поводить себе краще, більш спокійний та врівноважений.

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19», де ОСОБА_3 перебуває на обліку, дитина знаходиться на обліку у лікаря кардіолога та лікаря гастроентеролога. Матері неодноразово видавались направлення на обстеження дитини, але хлопчик досі не обстежений. Батьки беруть участь у догляді за дитиною, звертаються з ним до лікаря. Умови для проживання хлопчика з батьком створені задовільні.

Згідно з результатами оцінки психологічного стану ОСОБА_3, наданими Центром логопедії та психології, психоемоційний стан дитини оцінюється як нестабільний, з високим рівнем тривожності. Найбільш близькі відносини у ОСОБА_3 з батьком, який є для нього авторитетом. Відношення до матері в цілому позитивне, але він її сприймає як хитру, неправдиву та відчуває до неї страх.

Питання щодо визначення місця проживання з одним із батьків малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі-Комісія).

Малолітній ОСОБА_3 повідомив, що має бажання проживати разом з батьком.

З'ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини не вбачається можливим. Вона була запрошений на засідання Комісії, але не з'явилася та ніяких доказів щодо належного виконання нею батьківських обов'язків не надала.

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, при цьому виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, та ОСОБА_2.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином з вищенаведеного вбачається, що відповідачка не надала суду жодного належного та достовірного доказу на спростування доводів позову.

Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вік дитини, створені умови для її проживання та виховання, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 141, 247 ч.2, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, задовольнити. Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Харкова, з батьком ОСОБА_1, за адресою: 61016, АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 29.12.2018 року.

Суддя А.М. Гримайло