ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3648/18 Справа № 208/5423/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю Ніка-97 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного підприємства Світлана-2000, треті особи: ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю Ніка-97, Камянський ВП ГУНП у Дніпропетровській області в особі слідчого Лагуткіна В.М., Заводський відділ державної виконавчої служби м. Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областів особі заступника начальника ОСОБА_4, Верхньодніпровський ВП Жовтоводського ВП Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 20108 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3, приватного підприємства Світлана-2000 про поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою, позивачка надала суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об'єкти спірного нерухомого майна, право власності на які зареєстроване за ПП Світлана-2000, а саме: 98/100частки Культурно-рекреаційного центру, загальною площею 373,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Леніна, буд. 42В; будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться аз адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мурахтова, буд. №2; 21/50 частки торговельного комплексу, загальною площею 345,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, провулок Цегельний, буд. 69-40.

Вказана заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, а також метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивачки.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року забезпечено вказаний позов та накладено арешт на об'єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстроване за приватним підприємством Світлана-2000, а саме на 98/100частки Культурно-рекреаційного центру, загальною площею 373,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Леніна, буд. 42В; будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться аз адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мурахтова, буд. №2; 21/50 частки торговельного комплексу, загальною площею 345,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, провулок Цегельний, буд. 69-40 із забороною вчинення будь-яких дій стосовно цього майна.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачка у позові просила поділити нерухоме майно, яке було придбане сторонами в період шлюбу, а у разі задоволення позову, виконання рішення суду можливе лише шляхом виділення позивачці його частини, а тому суд вважав за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно із забороною вчинення будь-яких дій відносно цього майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала суду взагалі нічим не обґрунтована та не мотивована. При цьому, апелянт зазначає, що на момент постановлення ухвали суду достеменно було відомо про те, що спірні об'єкти нерухомого майна, на які ним було накладене арешт, належать на праві власності ПП Світлана-2000, та яке за жодних обставин не підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя та відповідному поділу і, як наслідок, на нього не може бути накладено арешт в якості забезпечення позову. Крім того, апелянт вказує, що у позивача виникає право на компенсацію вартості частини коштів з відповідача лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу чи виділення його частки, до того ж лише в тому разі, коли доведено, що спільні кошти були використані відповідачем, саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Апелянт зазначає, що вказаною ухвалою порушуються її права як кредитора ПП Світлана, оскільки з останнього на її користь стягнуто заборгованість та з метою виконання рішення щодо її стягнення в межах виконавчого провадження було здійснено опис та арешт спірного нерухомого майна.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю Ніка-97 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в межах кримінального провадження № 0002455, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.12.2017 року за клопотанням слідчого накладено арешти на об'єкти нерухомого майна приватного підприємства Світлана-2000, а саме: 98/100 частки Культурно-рекреаційного центру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Свободи, буд. 42В; будівлю кафе, що знаходиться аз адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мурахтова, буд. №2; 21/50 частки торговельного комплексу, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, провулок Цегельний, буд. 69-40.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, а ухвалу суду скасувати, виходячи з наступних підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 149-150 ЦПК України, та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3, приватного підприємства Світлана-2000 про поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою, позивачка надала суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об'єкти спірного нерухомого майна, право власності на які зареєстроване за ПП Світлана-2000, а саме: 98/100частки Культурно-рекреаційного центру, загальною площею 373,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Леніна, буд. 42В; будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться аз адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мурахтова, буд. №2; 21/50 частки торговельного комплексу, загальною площею 345,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, провулок Цегельний, буд. 69-40.

Вказана заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, а також метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивачки.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Всупереч зазначених норм права, оскаржувана ухвала має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення, саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, судом не враховано, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт позивачкою належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

Крім того, апелянтом зазначено, що межах кримінального провадження № 0002455, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.12.2017 року за клопотанням слідчого накладено арешти на об'єкти нерухомого майна приватного підприємства Світлана-2000, а саме: 98/100 частки Культурно-рекреаційного центру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Свободи, буд. 42В; будівлю кафе, що знаходиться аз адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мурахтова, буд. №2; 21/50 частки торговельного комплексу, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, провулок Цегельний, буд. 69-40. Вказане також не було перевірене судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення правил інституту забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, взявши до уваги лише інтереси позивачки, тоді як вжитими заходами забезпечення позову порушуються інтереси інших осіб, дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю Ніка-97 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_5