справа № 208/357/16-ц
№ провадження 2/208/58/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Тур І.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А., ОСОБА_9, про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Перша Кам'янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А., ОСОБА_9, про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

У своєму позові посилалась на те, що в 1996 році вона познайомилась з ОСОБА_10 та почали зустрічатися та в листопаді 1996 році вона поселилась в його квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_10 на праві приватної власності. З того часу вони почали проживати постійно разом та вести спільне господарство. 24 січня 1997 року по договору обміняли квартиру чоловіка на квартиру АДРЕСА_2, після чого за спільні грошові кошти був зроблений ремонт. Вважає, що за час сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість квартири чоловіка значно збільшилась. Також за спільні кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_3, але угода була укладена 18 жовтня 2005 року як договір дарування, у зв'язку з тим, що державне мито було меншим. Вважає даний договір удаваною угодою, оскільки вони вплатили в рахунок вартості купівлі-продажу квартири 9 600 доларів США із сумісних заощаджень. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер та спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, які є недійсними, оскільки включають в себе також її долю в спільному з ОСОБА_10 майні. Договори дарування укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року та договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року стосовно АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_3 вважає недійсними, оскільки укладені в порушення ухвали суду від 30 травня 2017 року. Договори не обумовлені настанням реальних правових наслідків, викладена єдина мета приховати квартиру від розділу, що суперечить вимогам п.5 ст.203 ЦК України. У зв'язку з чим вважає, що відповідачі повинні повернути вказані квартири ОСОБА_3

У своєму позові позивач посилається на норми ст.ст.203, 215, 216, 235, 236, 355, 357, 1301 ЦК України, а також ст.74 СК України.

У зв'язку з викладеним, з урахуванням уточнень до позову, просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 з листопада 1996 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати квартиру АДРЕСА_2; гараж по АДРЕСА_6, що належить їй та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності; визнати договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 18 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.А., удаваною угодою, що приховує договір купівлі - продажу зазначеної квартири; визнати квартиру АДРЕСА_3, що належить їй с ОСОБА_10 на праві спільної власності; визнати недійсними договором дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року; укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року; зобов'язати сторони в договорах дарування все майно повернути в первинний стан, тобто повернути все отримане згідно договорам дарування квартири ОСОБА_3; визнати свідоцтво на право на спадщину, яке було видане відповідачу ОСОБА_3 недійсним в частині, що включає її частку в спільному майні тобто ? частини; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_7 та на ? частину гаражу по АДРЕСА_6; всі судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 у своїх запереченнях посилається на те, що у її батька ОСОБА_10 не було наміру реєструвати шлюбі із позивачем та зазначила, що він розірвав шлюб з іншою особою лише 09 лютого 2011 року. Вважає позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

2. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом та заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Перша Кам'янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

У своєму позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_10, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3 та гараж по АДРЕСА_6. Гараж був переданий спадкодавцю на праві приватної власності.

У своєму позові посилається на норми ст.ст.16, 328, 1216, 1258, 1261, 1262, 1266, 1268, 1269 ЦК України.

У зв'язку з чим, просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на гараж цегляний, загальною площею 64,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 та витрати покласти та відповідача за зустрічним позовом.

3. Заяви, клопотання учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 просили суд відмовити.

В судовому засіданні відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги, викладені в зустрічному позові підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 просили суд відмовити.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надав заяви, у яких просять суд розглянути справу у їх відсутність

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцев В.А., ОСОБА_9 та представник Першої Кам'янської державної нотаріальної контори не з'явились.

В судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що вона знайома із позивачем довгий час та в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 поселився із позивачем ОСОБА_1 та проживали разом до часу його смерті, тобто до травня 2015 року.

В судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що він є сусідом позивачу та підтвердив, що ОСОБА_10 із позивачем ОСОБА_1 проживали до часу його смерті, тобто до травня 2015 року.

В судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є сестрою позивачу та підтвердила, що позивач разом із ОСОБА_10 обміняли квартиру та проживали разом, робили ремонтні роботи, будували гараж за спільні кошти, вели спільне господарство.

В судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14А суду пояснила, що він є братом позивачу та підтвердив факт того, що позивач разом із ОСОБА_10 обміняли квартиру та проживали разом, робили ремонтні роботи, будували гараж за спільні кошти, вели спільне господарство.

22 березня 2016 року ОСОБА_3 надані заперечення на позов.

02 лютого 2018 року представником відповідача ОСОБА_3 наданий відзив на позов.

28 лютого 2018 року позивачем надані уточнення до позовних вимог.

4. Процесуальні дії суду.

26 січня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі.

30 травня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області забезпечений позов та накладена заборона на відчуження квартири АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_2.

02 червня 2017 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

17 листопада 2017 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

28 лютого 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області уточнення позивача залишено без руху.

12 березня 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийняті уточнення до позовних вимог.

28 лютого 2018 року та 17 травня 2018 року ухвалами Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А. та ОСОБА_9

17 травня 2018 року зустрічні вимоги ОСОБА_5 залишені без розгляду.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 18 жовтня 2005 року був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_4, який був посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в реєстрі № 836 (а.с.12), що також вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13) та технічного паспорту на квартиру (а.с.14-15).

Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 16 травня 2001 року № 137 «Про подальшу експлуатацію та затвердження актів прийомки в експлуатацію гаражів і оформлення свідоцтв про право власності» були затверджені акти прийомки в експлуатацію гаражів на ім'я ОСОБА_10 гараж АДРЕСА_9 (а.с.16-17).

16 травня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Заводської районної ради № 137 від 16 травня 2001 року та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради ОСОБА_10 було отримано свідоцтво про право власності на гараж АДРЕСА_9 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, про що 03 червня 2015 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області видане свідоцтво про смерть (а.с.38).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 залишились діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що вбачається з наданих суду свідоцтв про народження.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, у зв'язку з чим 22 грудня 2015 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 відповідачу ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з квартири АДРЕСА_2 (а.с.45), а також 22 грудня 2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з квартири АДРЕСА_3.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_3, батьками останньої є ОСОБА_10 та ОСОБА_17 (а.с.52).

Згідно наданої суду довідки, виданої 04 червня 2015 року Директором ТОВ «Абонент ХХІ» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованим з 07 лютого 1997 року по 28 травня 2015 рік значився лише ОСОБА_10 (а.с.54).

Окрім цього, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, видане 23 березня 2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 15, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_18 було розірвано лише 09 лютого 2011 року (а.с.85).

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем та відповідачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову ОСОБА_1 є нерухоме спадкове майно, а також визнання договорів недійсним, предметом позову відповідача є спадкове майно.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин.

6. Оцінка суду.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін та свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічні вимоги відповідача є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Що стосується вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 з листопада 1996 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільств.

Відповідно до вимог ст.25 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Так, з наданих суду документів вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_19 до дня його смерті в квартирі АДРЕСА_2, та відповідно вели спільне господарство, що вбачається з пояснень свідків.

Враховуючи, що Сімейний Кодекс України, яким передбачено проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, набрав чинності з 01 січня 2004 року, а також те, що ОСОБА_10 розірвав шлюб із іншою жінкою лише 09 лютого 2011 року з урахуванням вимог ст.25 СК України, а тому позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю підлягають частковому задоволенню, тобто встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 з 09 лютого 2011 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо вимог позивача про визнання квартири АДРЕСА_2, гараж по АДРЕСА_6, що належить позивачу та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні позивачем не було доведено, що квартира АДРЕСА_2 та гараж по АДРЕСА_6 були придбані внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна.

Стосовно вимог позивача щодо визнання договору дарування квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 18 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.А., удаваною угодою, що приховує договір купівлі - продажу зазначеної квартири; визнати квартиру АДРЕСА_3, що належить їй с ОСОБА_10 на праві спільної власності; визнання недійсними договором дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року; зобов'язати сторони в договорах дарування все майно повернути в первинний стан, тобто повернути все отримане згідно договорам дарування квартири ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст.208 ЦК України визначені правочини, які підлягають вчиненню у письмовій формі, де у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Окрім цього, ст.209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Ч.2 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно до вимог ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Ст.220 ЦК України передбачені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Главою 55 ЦК України визначені загальні положення про договір дарування, де відповідно до вимог статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно до вимог ст.719 ЦК України, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Посилання позивача на те, що квартиру АДРЕСА_3 був укладений саме не договір дарування, а договір купівлі-продажу є безпідставними, оскільки договір дарування був вчинений відповідно до вимог ст.ст.717, 719 ЦК України та нотаріально посвідчений, будь-яких доказів щодо порушення вимог ст.203, ст.205 ЦК України під час укладання договору дарування суду не було надано.

Що стосується вимог позивача визнати свідоцтво на право на спадщину, яке було видане відповідачу ОСОБА_3 недійсним в частині, що включає її частку в спільному майні тобто ? частини; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_7 та на ? частину гаражу по АДРЕСА_6, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні позивачем не було доведено, що відповідач ОСОБА_3, якій було видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_7, не мала право на спадкування, а також не доведено, що вказане майно та гараж по АДРЕСА_6 були придбані внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна.

Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом про визнання за нею, ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на гараж цегляний загальною площею 64,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_10, суд зазначає наступне.

Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до вимог ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено спільне проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 із ОСОБА_10 з 09 лютого 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому зустрічні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом за рішенням суду є передчасними.

7.Судові витрати.

У зв'язку із частковим задоволенням позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 551,21 грн.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.3, 25 СК України, ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 208, 209, 215, 218, 220, 717, 719, 1301 ЦК України, ст. ст. 4, 15, 16, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А., ОСОБА_9, про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Перша Кам'янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відмовити.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_10 з 09 лютого 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 551,21 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості учасників справи:

Позивач:

- позивач ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_11, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- відповідач ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_12, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

- відповідач ОСОБА_5, адреса: АДРЕСА_13, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3,

- відповідач ОСОБА_6, адреса: АДРЕСА_12, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4;

- відповідач ОСОБА_7, адреса: АДРЕСА_14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5;

- Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору,

- приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцев В.А. адреса: АДРЕСА_15;

- ОСОБА_9, адреса: АДРЕСА_16;

- Перша Кам'янська державна нотаріальна контора, адреса: АДРЕСА_15.

Суддя Похваліта С. М.