Справа № 345/1745/17
Провадження № 22-ц/4808/12/18
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Боднарівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року, ухваленого суддею Якимівим Р.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Боднарівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області та просила ухвалити рішення про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 складеного та посвідченого сільським головою Боднарівської сільської ради ОСОБА_1 від 14 квітня 2014 року за реєстровим № 6.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 22 листопада 2016 року у віці 54-х років помер її племінник ОСОБА_6 Окрім неї та її сина ОСОБА_7, інших родичів ближчого ступеня споріднення у померлого не було, тому вона разом із сином доглядала свого племінника ОСОБА_6, опікувалась ним і будь-якої розмови про те, що він може скласти заповіт на користь сторонніх осіб ніколи не було. Після поховання племінника виявилось, що існує заповіт, складений ОСОБА_6 14 квітня 2014 року, за змістом якого все майно, яке на день смерті буде йому належати, заповів ОСОБА_2

Вважає заповіт складеним з порушенням вимог закону, оскільки на момент його посвідчення ОСОБА_6 був інвалідом другої групи загального захворювання, страждав на психічний розлад, і відповідно не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За будь-яких обставин текст заповіту не відповідає волі заповідача, оскільки підпис на заповіті від імені ОСОБА_6 виконано не особисто ним, а повноваження сільського голови на посвідчення такого заповіту є сумнівними.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 складеного на користь ОСОБА_2, посвідченого 14 квітня 2014 року сільським головою Боднарівської сільської ради Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за № 6.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що судове рішення не відповідає обставинам справи, ухвалене з неправильним застосуванням матеріального і порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сільський голова Боднарівської сільської ради посвідчила заповіт ОСОБА_6 не маючи на те повноважень.

Судом не враховано положення ЗУ «Про нотаріат», згідно якого, якщо у населеному пункті де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідченим уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Суд не дав належної оцінки, що відповідно до п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Суд не врахував, що повноваження сільського голови на складання і засвідчення нотаріальних дій у відсутності секретаря сільської ради передбачені Посадовою інструкцією сільського голови затвердженої рішенням №66 від 24 грудня 2010 року виконавчого комітету Боднарівської сільської ради.

При розгляді справи судом не дотримано принципу диспозитивності, оскільки без належних на те підстав суд витребовував докази, які повинна подати позивач та не підтвердила наявність труднощів щодо їх збирання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, позивача та її представника, які вимоги скарги заперечили, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що позивач відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не подала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 за життя страждав психічним недугом і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту від 14 квітня 2014 року. Із поданих відповідачем письмових доказів ОСОБА_6 в останні роки життя вчиняв юридично значимі дії, укладав договори, подавав письмові клопотання до сільської ради, офіційно працював. Стороною позивача не подано жодних доказів на підтвердження своїх сумнівів щодо належності підпису на оспорюваному заповіті спадкодавцю ОСОБА_6 Заповіт посвідчений сільським головою Боднарівської сільської ради ОСОБА_1 14 квітня 2014 року, складений з порушенням діючого законодавства, і саме це є підставою для визнання його недійсним. Суд вважав, що посадова інструкція сільського голови на повноваження складати і посвідчувати нотаріальні дії у відсутності секретаря сільської ради не може підміняти собою відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яким покладаються на посадову особу вчиняти нотаріальні дії. Жоден із учасників справи рішення органу місцевого самоврядування про покладення обовязку вчиняти нотаріальні дії на сільського голову Боднарівської сільської ради не подав.

Позивач ОСОБА_4 та її представник висновків суду про відсутність доказів, що ОСОБА_6 за життя страждав на психічну недугу і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту від 14 квітня 2014 року та що не підтверджено їхні сумніви щодо належності підпису на оспорюваному заповіті спадкодавцю ОСОБА_6 не оспорюють, у апеляційному порядку у цій частині рішення не оскаржували.

Однак, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заповіт від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 складений та посвідчений сільським головою Боднарівської сільської ради ОСОБА_1 від 14 квітня 2014 року за реєстровим № 6 з порушенням діючого законодавства, тобто неповноважною особою сільської ради є передчасним, без встановлення дійсних обставин справи, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що 14 квітня 2014 року в селі Боднарів Калуського району, Івано-Франківської області сільським головою Боднарівської сільської ради ОСОБА_1 посвідчено заповіт ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, який на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_2 та поставив власноручний підпис (а.с. 12, 30).

Згідно копії свідоцтва про хрещення (а.с. 83) ОСОБА_6 є хресним батьком ОСОБА_2.

За даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_6 22 листопада 2016 року помер (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За нормами статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Оскільки заповіт є правочином, на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 17 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз'яснено, що право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим, за клопотанням хоча б однієї з сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Саме у звязку із зазначеними обставинами ухвалою апеляційного суду від 11 червня 2018 року задоволено клопотання позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №192/2018 посмертної судово-психіатричної експертизи у 1991 році ОСОБА_6 отримав черепно-мозкову травму і в подальшому був визнаний інвалідом ІІ групи довічно з приводу загального захворювання. При освідуванні медико-соціальною експертною комісією 16 лютого 2004 року встановлено діагноз: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1991 р.) у формі церебрального арахноїдиту з органічною неврологічною симптоматикою, стійкою гідроцефалією, помірно вираженим психоорганічним синдромом, синдромом вегето-судинної дистонії, часткової атрофії зорового нерва. VOU = 0,4 н/к». Зазначене захворювання не входить до переліку психічних та поведінкових розладів МКХ-10 та не містить інформації про психічний стан особи. Жодних даних за стан здоровя під експертного ОСОБА_6 протягом життя немає, в тому числі, і на час складання оспорюваного заповіту, посвідченого 14 квітня 2014 року, тому вирішити питання про здатність ОСОБА_6ІНФОРМАЦІЯ_1 усвідомлювати свої дії та керувати ними в цей період часу, на період часу, що цікавить суд, не є можливим (а.с. 189-192).

Аналізуючи висновок посмертної судово-психіатричного експертизи, інші докази по справи, зокрема те, що ОСОБА_6 з 2010 по листопад 2016 року працював позаштатним кореспондентом газети «Західний Вісник», подавав спортивні новини, укладав договір споживчого кредиту, вів переписку з Боднарівською сільською радою щодо передачі у користування земельної ділянки після смерті матері (а.с. 84-94), свідчить на користь того факту, що заповідач на час укладення заповіту усвідомлював значення своїх дії та міг керувати ними.

Згідно довідки № 250 від 22 листопада 2017 року, виданою Калуською районною лікарнею ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителю ІНФОРМАЦІЯ_3, який знаходився на диспансерному обліку у психіатра з 15 листопада 2012 року (а.с. 68).

Однак, відповідно до листа Департаменту охорони здоровя Івано-Франківської ОДА від 03 квытня 2018 року повідомлено, що на обліку в психіатричному кабінеті Калуської ЦРЛ дійсно перебував ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав ІНФОРМАЦІЯ_5, інвалід другої групи з приводу психічного захворювання. Однак на 02 квытня 2018 року ОСОБА_6 живий та проживає за вищезазначеною адресою разом із батьком. Такі обставини були встановлені лікарем психіатром при виїзді до хворого ОСОБА_6, яка встановила, що 22 листопада 2016 року в с. Боднарів помер ОСОБА_6, який не перебував на обліку у лікаря психіатра, тому довідку №250 від 22 листопада 2017 року видано помилково з інформацією, яка не стосувалася померлого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с. 153 .

Крім цього, головним лікарем Калуської ЦРЛ листом від 19 червня 2018 року № 925 додатково повідомлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебував на стаціонарному лікуванні у Калуській ЦРЛ з діагнозом повєязаним з психічними захворюваннями і з скаргами на психічні розлади не звертався (а.с. 167).

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним заповіт, суд першої інстанції помилково виходив з того, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, оскільки відсутні рішення Боднарівської сільської ради, які б надавали сільському голові право вчиняти нотаріальні дії.

Згідно частинами 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення, встановлені статтею 1247 ЦК України, а також положеннями статті 56 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів.

Згідно з п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Визначення терміну «орган місцевого самоврядування» викладено у ст. 1 ЗУ від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 10 даного Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першої статті 11 цього Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частина друга статті 11 цього Закону).

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 зазначеного Закону, сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково виходив з того, що відповідачем та його представником не надано доказів, що відповідно до наданих посадових обовязків сільський голова Боднарівської сільської ради ОСОБА_1 мала повноваження на здійснення нотаріальних дій щодо посвідчення оспорюваного заповіту.

Встановлено, що виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради № 66 від 24 грудня 2010 року затверджено посадову інструкцію секретаря сільської ради та виконавчого комітету, пунктом 2.10 якої передбачено, що до повноважень та функціональних обовязків секретаря сільської ради входить складення та засвідчення нотаріальних дій (а.с. 33, зворот ).

Згідно посадової інструкції сільского голови, затвердженої виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради № 66 від 24 грудня 2010 року, до повноважень та функціональних обовязків сільського голови згідно п. 2.15 належить складення і засвідчення нотаріальних дій у відсутності секретаря сільської ради (а.с. 37).

Згідно довідки Боднарівської сільської ради №82 від 12 квітня 2018 року, оспорюваний заповіт складений та посвідчений сільським головою ОСОБА_1 у відсутності секретаря сільської ради ОСОБА_8 (під час її тимчасової непрацездатності), відповідно до посадової інструкції сільського голови, затвердженої рішенням виконавчого комітету Боднарівської сільської ради № 66 від 24 грудня 2010 року (а.с.111).

Згідно копії листка непрацездатності, виданого Калуською ЦРЛ, секретар Боднарівської сільської ради ОСОБА_9 з 28 березня 2014 року до 14 квітня 2014 року не працювала у звязку із перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с. 35).

Колегія суддів вважає, що у випадку виконання повноважень голови сільської ради у відсутності секретаря, затвердженими виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради відповідними посадовими інструкціями, а не окремим рішенням виконкому, не свідчить про відсутність повноважень сільського голови на посвідчення волевиявлення спадкодавця і не може бути підставою для встановлення нікчемності заповіту.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, не дослідив належним чином докази та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

У звязку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 підлягає стягненню на його користь сплачені 1057, 20 гривень судового збору за подання апеляційної скарги з позивача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Боднарівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1057, 20 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_10