Справа № 747/647/18
Провадження № 2/747/292/18
РІШЕННЯ

іменем України

17.12.2018 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати та матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати, та матеріальної допомоги. В обґрунтування позову зазначає, що 21.08.2008 року вона була прийнята на роботу до Талалаївській ОСОБА_4 ступенів на посаду кухаря шкільної їдальні, а з 02.03.2009 року переведена на посаду двірника, з 01.06.2009 року переведена на посаду прибиральниці службових приміщень. Школа хоча і є юридичною особою, проте не має бухгалтерії та власного банківського рахунку, тому заробітна плата позивачу нараховувалась по 2017 рік включно відділом освіти Талалаївської РДА, який був реорганізований у відділ освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА згідно розпорядження голови РДА від 02.03.2018 року «Про реорганізацію та припинення юридичних осіб публічного права. У період з січня по травень 2009 року відділ освіти Талалаївської РДА не здійснював позивачу виплату індексації заробітної плати на загальну суму 110 грн. 35 коп. за період з 2009 по 2013 рік відповідач не виплачував позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки на суму 4325 грн. 50 коп. Також відповідачем не виплачувалась компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати на суму 185 грн. 45 коп. Позивач неодноразово зверталась до відділу освіти з питань виплати індексації заробітної плати та матеріальної допомог на оздоровлення, але отримувала відмови.

Тому позивач ОСОБА_3 згідно уточнених позовних вимог та уточненого розрахунку просить суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з січня по травень 2009 року на суму 110 грн. 35 коп.; матеріальну допомогу на оздоровлення за період 2009-2013 років на суму 4325 грн. 50 коп.; та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з січня по травень 2009 року на загальну суму 185 грн. 45 коп.

В судовому засіданні учасники справи виклали свої позиції відносно заявленого позову.

Представник позивача ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 підтримала і просила задовольнити, поскільки позивачу з 2009 по 2013 рік не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення при виході у щорічну відпустку, що передбачено ст. 57 Закону України «Про освіту» та колективними договорами між дирекцією Талалаївської ЗОШ та профспілковим комітетом, зокрема, пунктом 5.2.3. Колективного договору від 12 січня 2004 року, пунктом 4.1.5. Колективного договору від 10 березня 2010 року, та пунктом 7.1.1. Колективного договору за 2016-2020 роки. Всього не виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2009 по 2013 рік на суму 4325 грн. 50 коп.

Також позивачу ОСОБА_3 не виплачувалась індексація заробітної плати за період з січня по травень 2009 року на суму 110 грн. 35 коп., коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, що становив 101% згідно ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових коштів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078. Сума індексації грошових доходів визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно уточненого розрахунку за період з січня по травень 2009 року позивачу не виплачено індексації заробітної плати на загальну суму 110 грн. 35 коп., які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3

Крім того поскільки позивачу не виплачувалась вчасно індексація заробітної плати, яка є складовою частиною заробітної плати, то відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, як це передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Згідно уточненого розрахунку за період з січня по травень 2009 року не виплачено компенсації на суму 185 грн. 45 коп., які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, поскільки розрахунки виплат, надані позивачем, є необґрунтованими належним чином і не містять інформації про те, на підставі яких нормативних актів вони здійснені. Зокрема, в розрахунку індексації заробітної плати не зрозуміло, на яких підставах він здійснювався. Що стосується проведення індексації заробітної плати позивачу ОСОБА_3 за період з січня по травень 2009 року, то вона не передбачена в звязку з щоквартальним підвищенням заробітної плати у даний період. У січні 2009 року заробітна плата ОСОБА_3 становила 720,16 грн, що є більше від прожиткового мінімуму, який у даний період становив 669 грн., тобто право на індексацію настає для неї з квітня 2009 року, тобто з наступного кварталу. Але з 01 квітня 2009 року була підвищена мінімальна заробітна плата і становила 625 грн, а ОСОБА_3 з квітня 2009 року переведена на 0,5 ставки (від 625 грн.), і тому право на індексацію знову не виникло до липня 2009 року. У липні 2009 року ОСОБА_3 перебувала у відпустці. Крім того, поскільки за цей час поріг індексації не перевищував 103%, тому право на індексацію заробітної плати взагалі не виникало. Поскільки не нараховувалась індексація, тому відсутні і підстави для нарахування компенсації. Що стосується матеріальної допомоги на оздоровлення, то для обслуговуючого персоналу така виплата не передбачена ст. 57 Закону України «Про освіту», крім того, підставою для виплат матеріальної допомоги є заява працівника, а заяви ОСОБА_3 про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення при виході у відпустку за період 2009-2013 року відсутні. Таким чином, позов ОСОБА_3 є безпідставним, і представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представником позивача заявлялось до суду клопотання про витребування доказів, а саме від відповідача довідку про заробітну плату ОСОБА_3 за період з 2008-2013 роки, але у судовому засіданні дане клопотання було знято з розгляду представником позивача.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини - позивач ОСОБА_3 21.08.2008 року прийнята до Талалаївській ОСОБА_4 ступенів на посаду кухаря шкільної їдальні, з 02.03.2009 року переведена на посаду двірника, з 01.06.2009 року переведена на посаду прибиральниці службових приміщень, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.9-10). 04.09.2018 року представник за довіреністю ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулась до відділу освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА із заявою про виплату ОСОБА_3 індексації заробітної плати за 2008-2013 роки та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008-2013 роки (а.с.11). 06.09.2018 року заявника було повідомлено про те, що відділ освіти, молоді та спорту не має підстав для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2002 - 2017 року працівникам, зокрема і ОСОБА_3, поскільки відсутні відповідні заяві, на підставі яких проводиться виплата матеріальної допомоги, та у виписках з наказів «Про затвердження графіка надання основної відпустки обслуговуючому персоналу школи», надані до Централізованої бухгалтерії відділу освіти. У наказовій частині відсутнє формулювання про надання матеріальної допомоги обслуговуючому персоналу школи. (а.с.7).

Відділ освіти Талалаївської РДА було реорганізовано у відділ освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА згідно розпорядження голови РДА від 02.03.2018 року (а.с.12-13).

Згідно довідки № 777 від 12.12.2018 року, виданої відділом освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА, заробітна плата ОСОБА_3 у 2009 році складала за січень 720, 16 грн., лютий 586,21 грн., березень 302,50 грн., квітень 413,44 грн., травень 625,00 грн. (а.с.94).

Що стосується доказів, відхилених судом, та мотивів їх відхилення, суд вважає за необхідне заначити наступне.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягення матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилається на колективні договори, які заключались між дирекцією Талалаївської ЗОШ та профспілковим комітетом школи, зокрема, на пункт 7.1.1. Колективного договору на 2016-2020 роки. Але даний договір охоплює період з 2016 ро 2020 рік, а позовні вимоги ставляться за період з 2009 по 2013 рік. Тому суд відхиляє зазначений доказ на підтвердження позовних вимог як такий, що не містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є неналежний. Також у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги представник позивача ОСОБА_1 посилалась на п 5.2.3 Колективного договору від 12.01.2004 року, але копія зазначеного договору до позовної заяви не долучена, тому у суду немає можливості зробити висновок відносно даного доказу щодо його належності і допустимості.

Аналізуючи положення колективного договору від 10 березня 2010 року, зокрема пункту 4.1.5, на який посилалась представник позивача в судовому засіданні, закріплено обовязок директора школи домагатися надання працівникам матеріальної допомоги, в тому числі на оздоровлення, в сумі до одного посадового окладу на рік в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах відповідно до постанови КМУ від 07.02.2001 року № 134. Але зазначена в договорі Постанова КМУ від 07.02.2001 року № 134 втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 790 від 22.08.2005 року, посилання на неї є некоректним, тому суд відкидає даний доказ як недостовірний.

Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи щодо мотивів їх незастосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази оцінюються судом з точки зору їх належності чи місять вони інформацію щодо предмета доказування; допустимості обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування; не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірності на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатності які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_3 про стягення індексації заробітної плати за період з січня по травень 2009 року, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ч.1 ст. 2 зазначеного Закону та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно до статей 3-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у звязку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наведених положень законодавства, поріг індексації, який надає право на індексацію грошових доходів населення, встановлено в розмірі 103 відсотка. Зазначений поріг у такому розмірі встановлено Законом України від 24.12.2015 року, до цього часу поріг індексації був встановлений в розмірі 101 відсоток. У доданому позивачем до позовної заяви розрахунку індексації заробітної плати зазначений саме такий поріг індексації, на поріг індексації в розмірі 101 відсоток посилалась і представник позивача в судовому засіданні, як на такий, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, і тому, на її думку, повинен братись судом при вирішенні спору. Стосовно цього суд вважає за необхідне заначити наступне. Частина ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 4 зазначеної статі ЦПК встановлено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Тому при вирішенні справи суд бере до уваги той розмір порогу індексації, який є чинним на час вирішення справи, а саме 103 відсотка, що відповідає одній із загальних засад процесуального законодавства, передбаченим ст. 4 ЦПК України.

Відносно права на індексацію заробітної плати позивача за період з січня по травень 2009 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Зазначеним органом є Державна служба статистики України і щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом, як на офіційному сайті http:www.ukrstat.gov.ua, так і у газеті «Урядовий курєр», є загальновідомою інформацією.

Так індекс інфляції за січень 2009 року склав 102, 9 %, за лютий 2009 року 101, 5 %, за березень 2009 року склав 101,4 %, за квітень 2009 року 100,9 %, за травень 2009 року 100,5 %. Зазначена інформація є загальнодоступною і розміщена в газеті «Урядовий курєр» відповідно в № 23 від 10.02.2009 року, № 43 від 11.03.2009 року, № 63 від 08.04.2009 року, № 80 від 07.05.2009 року, № 101 від 10.06.2009 року.

Аналізуючи наведену інформацію, суд приходить до висновку, що за період з січня по травень 2009 року величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, установлений в розмірі 103 відсотка, тому підстави для проведення індексації заробітної плати позивачу ОСОБА_3 за вказаний період відсутні, і позов в частині стягення з відповідача індексації заробітної плати задоволенню не підлягає.

Поскільки в ході розгляду справи на підставі наданих позивачем доказів та аналізу норм законодавства суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягення індексації заробітної плати, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Розглядаючи позовну вимогу про стягення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення, суд застосовує наступні норми права.

Стаття 57 Закону України «Про освіту» закріплює державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам.

Зокрема, держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам: належні умови праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обовязків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.

Тобто зазначена стаття гарантує виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки педагогічним та науково-педагогічним працівникам. Позивач ОСОБА_3 не відноситься до зазначеної категорії, і тому під дію ст. 57 Закону України «Про освіту» відносно виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу не підпадає і на неї ця норма Закону не поширюється.

Стосовно пункту 7.1.1. Колективного договору на 2016-2020 роки, на який посилалась представник позивача у судовому засіданні та який зазначений на підтвердження позовних вимог в тексті позовної заяви, то зазначений договір не охоплює той період, за який ставляться позовну вимоги, а саме з 2009 по 2013 рік, тому у суду відсутні підстави посилання на зазначений колективний договір. Колективний договір від 12 січня 2004 року взагалі не долучений до позовної заяви, тому у суду немає можливості аналізувати докази, подані на підтвердження вимог щодо підстав стягення матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2004 по 2009 рік.

Поскільки, як було встановлено, позивач ОСОБА_3 не підпадає під дію ст. 57 Закону України «Про освіту» відносно виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, доказів на підтвердження того, що із заявами до відповідача про виплату їй матеріальної допомоги при виході у відпустку з 2009 по 2013 роки позивачем не надано, зазначена вимога, крім того, не підтверджена належними та допустимими доказами, тому підстави для стягення з відповідача на корить позивача матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні.

Таким чином, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, проаналізувавши чинне матеріальне право, що передбачає відповідні виплати, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 57 Закону України «Про освіту», ст.ст. 3-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 84, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати та матеріальної допомоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 27 грудня 2018 року.

Суддя Л.В.Тіщенко