Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 562/2067/15-ц

провадження № 61-8904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року у складі судді Мичка І. М. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-17994-220607, згідно з яким банк відкриває відповідачеві картковий рахунок НОМЕР_1 та видає платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 3 000 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 зобов'язання за договором не виконала, станом на 15 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 9 161,50 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 9 161,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач умови кредитного договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 15 липня 2015 року становить 9 161,50 коп та підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив про те, що воно законне та обґрунтоване, підстав для його скасування не має.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просила скасувати заочне рішення Здолбунівського районного суду від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з наданого позивачем розрахунку за період з 22 червня 2007 року по 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 зняла з кредитної картки 22 880,62 грн, а погасила 35 636 грн, а тому вважає, що заборгованість відсутня.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-17994-220607, згідно з яким банк відкрив відповідачеві картковий рахунок НОМЕР_1 та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 3 000 грн.

ОСОБА_1 зобов'язання за договором у повному обсязі не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 15 липня 2015 року становить 9 161,50 грн та складається із заборгованості за кредитом - 3 341,69 грн та простроченого тіла кредиту - 1 458,93 грн, заборгованості за відсотками - 4 360,88 грн.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредит у повному обсязі не повернула, а тому відповідно до положень статей 526, 530, 610, 1054 ЦК України заборгованість у розмірі 9 386,50 грн станом на 15 липня 2007 року підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди відповідача з розрахунком заборгованості, однак відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування поданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку. Заяву про застосування строку позовної давності до суду не подавала.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило