"22" червня 2018 р. Справа № 363/2225/18
УХВАЛА
22.06.2018 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Котлярової І.Ю.
за участі секретаря Палій Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
В провадженні Вишгородського районного Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Київській області відділ у Вишгородському району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту.
Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії.
Заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи у відповідності до ч. 1ст. 153 ЦПК України.
В обґрунтування клопотання про вжиття заходів забезпечення позову позивачка посилається на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, оскільки у разі затвердження Вишгородською міською радою проекту землеустрою, щодо надання у власність громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, вона буде позбавлена можливості доступу до власної земельної ділянки, що в свою чергу буде порушенням майнових права позивача і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, що крім того, може призвести до розширення кола учасників процесу та затягування вирішення справи.
Звернення до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб є одним із способів судового захисту порушених прав та інтересів таких осіб.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з права людини». Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначив про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Враховуючи, що із тексту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається реальна небезпека унеможливлення позивачу права користування належним їй на праві власності майном, а також, з метою не допущення помилки з боку державного органу, що в подальшому може вплинути на права та обовязки третіх осіб у справі, суд погоджується із доводами позивачки, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав та прав інших осіб.
Враховуючи, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати можливість виконання рішення суду та заборона вчиняти певні дії я тимчасовим заходом, який не позбавляє права володіння і користування майном. А отже, в цьому випадку мова йде лише про заборону розглядати Вишгородській міській раді питання щодо затвердження проекту землеустрою з метою недопущення державним органом помилки, яка у подальшому може вплинути на права та обовязки учасників справи. Крім того, суд, під час розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення позову враховує інтереси не тільки заявника, а й інших учасників справи.
Аналізуючи позовну заяву та клопотання про забезпечення позову, суд вбачає, що не вжиття заходів забезпечення позову у подальшому може призвести до порушення прав та інтересів не тільки заявника, а й інших учасників справи.
Таким чином, позивачем доведено те, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд вбачає підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до викладеного, та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», статтями 149-153 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.
В іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова