ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №583/3751/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1078/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

представника позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» Гакаля Романа Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року в складі судді Ільченка В.М., постановленої у м. Охтирка, повний текст якої складений 17 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі 100206,70 грн.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги банку були задоволені повністю, але ухвалою цього ж суду від 27 березня 2017 року заочне рішення було скасоване, а справа призначена до судового розгляду.

Під час розгляду справи ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2017 року була призначена судова економічна експертиза, але в процесі її проведення судовий експерт заявив клопотання про надання додаткових матеріалів, яке судом першої інстанції було задоволено, з приводу чого 03 січня 2018 року була постановлена відповідна ухвала.

Зокрема, суд зобов'язав позивача до 23 січня 2018 року надати оригінали документів, а саме:

1. Кредитну справу по договору б/н від 28 листопада 2007 року, у тому числі:

кредитний договір б/н від 28 листопада 2007 року з додатками та додатковими угодами;

довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» № 029087623;

документи, які підтверджують встановлення та зміну лімітів кредитування;

номери рахунків, на яких обліковується заборгованість по кредиту, в тому числі по тілу кредиту, нарахованим відсоткам, комісії, пені та штрафним санкціям;

відомості щодо відсоткової ставки та про всі її зміни, якщо такі відбувалися;

2. Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, та Тарифи банку за період з 28 листопада 2007 року по 29 листопада 2016 року із зазначенням періоду їх дії та розпорядчі документи банку, якими затверджені ці документи;

3. Угоду № SAMDNS866 від 24 жовтня 2007 року;

4. Виписки з рахунків, на яких обліковується заборгованість по кредитному договору б/н від 28 листопада 2007 року за період з 28 листопада 2007 року по 29 листопада 2016 року, у тому числі:

за кредитом (поточна та прострочена);

за нарахованими процентами (поточна та прострочена);

за комісією;

за пенею;

за штрафами;

5. Розшифровку операції «Пересчет договора. Назначение: ISKI_PIRREFS_20161121», проведеної 30 листопада 2016 року на суму 4472,90 грн і відображеної у виписці по карті НОМЕР_1 за період з 24 лютого 2000 року по 24 березня 2017 року, яка включена до загальної суми заборгованості ОСОБА_3 (із зазначенням на підставі якої норми договору проведена дана операція і за що саме списані кошти у сумі 4472,90 грн).

Крім того, суд першої інстанції роз'яснив позивачу передбачений ч. 7 та ч. 8 ст. 84 ЦПК України обов'язок подання доказів та наслідки неповідомлення суду про неможливість їх подання, тобто, про те, що у разі неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим кодексом.

Позивач вимоги вказаної вище ухвали суду про витребування доказів виконав частково, надіславши суду лише 26 лютого 2018 року наступні документи: копію наказу С-169 від 23 серпня 2006 року; копію Умов та Правил надання банківських послуг; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти; виписку з рахунків по картці, на яких обслуговується заборгованість по кредитному договору; копії наказів щодо зміни відсоткової ставки від 18 лютого 2015 року та від 18 серпня 2014 року.

Крім того, представником банку було зазначено, що оригінали документів, що мають бути витребувані, знаходяться в архіві АТ КБ «Приватбанк», тому суду не були надані.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про доведення до позивача наслідків ухилення від участі у експертизі та накладення штрафу, як заходу процесуального примусу, було задоволено і стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в прибуток держави штраф у розмірі 850 грн.

З вказаною ухвалою суду АТ КБ «Приватбанк» не погодилось і оскаржило її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом вимог процесуального права, заявник просить її скасувати. В доводах апеляційної скарги зазначається, що клопотання представника відповідача позивачу не надсилалось, а також суд не з'ясував думку позивача з приводу задоволення заявленого клопотання. Крім того, банк послався на те, що застосовувати заходи процесуального примусу має право лише суд, а тому задоволення клопотання представника відповідача про стягнення штрафу є безпідставним. Також банк звернув увагу і на те, що вимога суду про надання оригіналів документів ним була виконана частково, пославшись, при цьому, на поважні причини ненадання оригіналу кредитного договору, який, на його думку, з огляду на вид призначеної експертизи, не потрібний для її проведення, оскільки для цього достатньо копії цього договору. Крім того, позивач вказав на те, що оригінал кредитного договору знаходиться і у відповідача, який міг би надати його суду. Не погоджується заявник апеляційної скарги і з розміром штрафу, який, з огляду на часткове виконання вимог суду про надання документів, як він вважає, є завищеним і необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гакаля Р.В. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачені обов'язки учасників справи, серед яких, зокрема, є і обов'язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2); виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п. 6).

У випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 43 ЦПК)

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання процесуальних обов'язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Як зазначалось вище, ухвалою суду першої інстанції від 03 січня 2018 року позивача було зобов'язано у строк до 23 січня 2018 року надати перелік оригіналів документів, відомості щодо встановленої та змінюваної відсоткової ставки, а також розшифровку банківської операції щодо списання коштів.

Зазначена ухвала була отримана банком 11 січня 2018 року, проте, виконана вона була частково лише 26 лютого 2018 року, тобто, з порушенням встановленого судом строку.

При цьому, у строк до 23 січня 2018 року позивач не повідомив суд про неможливість виконати ухвалу, а також не навів поважних причин щодо невиконання вимог суду у вказаний строк.

Зазначені у листі позивача від 26 лютого 2018 року поважні причини щодо ненадання оригіналу кредитного договору через те, що цей документ знаходиться в архіві банку, колегія суддів знаходить недоведеними і безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів про знаходження оригіналів всіх витребуваних судом документів, а не лише кредитного договору, в архіві банку. Відсутні також будь-які докази щодо утруднення чи неможливості надання оригіналів вказаних в ухвалі суду від 03 січня 2018 року документів через те, що вони знаходяться в архіві банку. Крім того, банк мав достатньо часу для виконання вимог суду першої інстанції про надання документів, тобто, у нього було більш, ніж три місяці для цього.

Доказів щодо втрати оригіналів витребуваних судом документів позивач суду також не надав.

Станом на 17 квітня 2018 року, тобто, на день розгляду судом першої інстанції даної цивільної справи №583/3751/16-ц позивач також не виконав вимог ухвали суду від 03 січня 2018 року.

Отже, застосовуючи заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем, як учасником справи, не в повній мірі була виконана ухвала суду про витребування документів, необхідних для проведення експертизи, тобто, банк ухилився від вчинення дій, покладених судом на учасника справи.

За встановлених обставин, суд першої інстанції правильно розцінив як недобросовісне виконання процесуальних обов'язків з боку АТ КБ «Приватбанк», яке виразилось в ухиленні від вчинення дій, покладених судом на учасника справи, та обґрунтовано застосував відносно нього заходи процесуального примусу.

Враховуючи обставини того, що учасники справи мають не лише права, а і обов'язки, передбачені ч. 2 ст. 43 ЦПК України, а також те, що позивачем не було виконано обов'язок, покладений на нього ухвалою суду та не надано будь-яких доказів для підтвердження наявності поважних причин щодо невиконання ухвали, суд першої інстанції діяв відповідно до положень цивільного процесуального законодавства і підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов'язків.

Проте, отримавши 05 травня 2018 року ухвалу суду про стягнення штрафу, банк правом виправити допущене порушення не скористався і до судового розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, тобто, станом на 02 серпня 2018 року, доказів поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов'язків суду апеляційної інстанції не надав.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника відповідача про накладення штрафу не є тим процесуальним порушенням, яке тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали.

З розміром визначеного судом штрафу у сумі 850 грн, зважаючи на фактичне невиконання позивачем письмової вказівки суду впродовж більше, ніж півроку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки суд не вийшов за межі розміру штрафу, встановленого ч. 1 ст. 148 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про незаконність ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про накладення на позивача штрафу і вважає, що судове рішення щодо цього є правильним.

Судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - (підпис) С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) С.С.Ткачук