Провадження № 22-ц/4808/398/18
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобовязання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2018 року винесену у складі судді Польської М.В.в м. Івано-Франківську, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2018 року відмовлено у відкриті провадження у справі, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що спір, який виник між позивачем і відповідачем стосується не публічного права, а права на отримання пенсії, тобто цивільного права.

Вказує, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про відмову у перерахунку пенсії (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права на перерахунок пенсії має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право, з посиланням на правові висновки Верховного Суду України.

У звязку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки даний спір є публічно-правовим і підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому що сторонами спору є фізична особа та орган держаної влади дії якого оскаржуються. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений, а тому, враховуючи його належне повідомлення про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та субєктний склад правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, характерною рисою таких справ є їх звязок із реалізацією особами їхніх цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з пунктами першим, другим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом першим статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту сьомого статті 4 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними субєктами стосовно їхніх прав та обовязків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (субєкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) субєкта, які відповідно до законодавства зобовязані виконувати його вимоги та приписи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно субєктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є оскарження дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як субєкта владних повноважень.

Таким чином, за змістом правовідносин даний спір носить ознаки публічно-правового, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно положень пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження правильними.

Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що при постановлені ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_5