Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 399/19/15-ц

провадження № 61-24798св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області,

заявник - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року у складі судді Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у січні 2015 року звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області (далі - УПФУ в Онуфріївському районі Кіровоградської області), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила ухвалити рішення про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь суму відшкодування моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500, 00 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, УПФУ в Онуфріївському районі Кіровоградської області 07 вересня 2016 року звернулось до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області як правонаступник УПФУ в Онуфріївському районі Кіровоградської області 26 жовтня 2016 року звернулось до іншого суду апеляційної інстанції, Апеляційного суду Кіровоградської області, із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалами Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року у задоволенні клопотання Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року відмовлено. Апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2016 року апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області 10 лютого 2017 року втретє звернулось до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року визнано наведені у клопотанні Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області підстави для поновлення строку апеляційного оскарження рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року такими, що не є поважними. Апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що копія ухвали суду направлена у встановленому законом порядку і отримана уповноваженою особою заявника 07 березня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк і на момент постановлення цієї ухвали вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху не виконані, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не подано. Заявнику роз'яснювалось, що у разі невиконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, заявникові буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв'язку у травні 2017 року, Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що заявник навів поважні причини пропуску строку на оскарження судового рішення, зокрема у зв'язку з відсутністю грошових коштів для сплати судового збору. У зв'язку з відсутністю інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, заявник не виконав вимоги ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Заявник вважає, що відсутність коштів для сплати судового збору є поважною причиною пропуску строку на оскарження та є підставою для поновлення цих процесуальних строків. У кошторисі видатків на утримання заявника на 2015, 2016 роки видатки на сплату судового збору передбачені не були, а тому заявник не мав можливість з об'єктивних причин сплатити судовий збір.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилами частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року зазначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

В оцінці наведених обставин Верховний Суд врахував, що заявник як на поважні причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції посилається лише на неможливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 (провадження № К/9901/60991/18) суд касаційної інстанції зробив висновок, що неможливість своєчасно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку на оскарження судового рішення.

При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв'язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого процесуальним законом строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, відповідний процесуальний строк поновлено виключно у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги. Тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо сплати судового збору.

У § 74 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia», заява № 55555/08, суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому відсутній інший приватний інтерес».

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб».

Виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов'язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Отже, неможливість сплати судового збору не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної, що підстави, викладені відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження для визнання причин пропуску такого строку поважними, відсутні.

Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» , заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду у цій справі про те, що визначені заявником у апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, їх обґрунтованість спростовується матеріалами справи, оскільки заявником не надано доказів щодо наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення місцевого суду.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява № 15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на зміну оцінки обставин справи і висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик