Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 466/490/15-ц

провадження № 61-2636св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,

треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року у складі судді Білінської Г. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Богонюка М. Я., Зверхановської Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у січні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Відповідно до уточнених позовних вимог просив стягнути із ОСОБА_4 на його користь суму відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 107 684, 30 грн та з ТОВ «СК «Кредо» на його користь, ОСОБА_3, суму страхового відшкодування - 92 491, 74 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 16 жовтня 2014 року у м. Львові на перехресті вулиць Шевченка та Винниця відбулась ДТП за участю автомобіля «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та належного ОСОБА_3 автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль пошкоджено, чим завдано ОСОБА_3 майнову шкоду. Винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4 Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження шкода, завдана автомобілю позивача, становить 157 684, 30 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_3 50 500, 00 грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 108 761, 30 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що внаслідок ДТП майну позивача заподіяна шкода, яка на підставі статей 1187, 1194 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню відповідачами.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що доводи заявника про те, що пояснення водіїв - учасників ДТП про обставини ДТП є неспроможними, за наявної схеми ДТП, а висновками транспортно-трасологічного дослідження поставлено під сумнів відповідність всіх заявлених пошкоджень, є голослівними та не підтверджуються доказами та висновками експертиз.

Твердження заявника, що страховий випадок, за наявності якого виплачується страхове відшкодування, не наступив, оскільки відповідно до висновку експерта від 31 жовтня 2014 року пошкодження автомобіля позивача наступило не за тих обставин, на які посилається позивач, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним доказам. Вина водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП є доведеною, а висновки експертного дослідження, за висновками суду, обставин справи не спростовують.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження від 31 жовтня 2014 року

№ 1112-14-ТТ та висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10 грудня 2014 pоку. Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження від 31 жовтня 2014 року № 1112-14-ТТ суперечить дійсним обставинам справи.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ «СК «Кредо» просило скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позову до ТДВ «СК «Кредо», ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортним засобом, є настання страхового випадку. Натомість у спірних правовідносинах страховий випадок не настав, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. На обґрунтування таких доводів касаційної скарги заявник посилається на висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження від 31 жовтня 2014 року

№ 1112-14-ТТ. Заявник зазначає, що судом не враховано зазначений висновок експертизи, взято до уваги лише показання учасників ДТП, відповідно до яких ОСОБА_4 визнав свою вину, проте ним не визнано, що вся шкода потерпілому завдана ним. Відхилення пояснень ТДВ «СК «Кредо» та доказів, наданих заявником, істотно порушує його права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 14 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 17 січня 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на вул. Шевченка - вул. Винниця у м. Львові 16 жовтня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та належного позивачу автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль пошкоджено.

Відповідно до постанови Сихівського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні ДТП. У справі про адміністративне правопорушення встановлено, що «16 жовтня 2014 року о 20:30 год. на перехресті вул. Шевченка, вул. Винниця у м. Львові ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки та її змін, на перехресті нерівнозначних доріг, при виїзді на головну смугу для руху, не дав дорогу автомобілю «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2, який здійснював рух головною дорогою, чим порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем позивача, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. У суді ОСОБА_4 вину визнав».

У справі про адміністративне правопорушення № 3/464/1647/14, окрім зазначеного, наявний складений працівниками ДАІ протокол про адміністративне правопорушення, відібрані пояснення у двох водіїв - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, складено схему місця ДТП, зафіксовані видимі зовнішні пошкодження транспортних засобів. Схему та фіксацію пошкоджень складено в присутності, окрім працівників ДАІ, двох водіїв, понятих, особові дані яких та підписи наявні. Встановлені та зафіксовані обставини ДТП підтверджують, що автомобіль «Хонда» пошкоджений внаслідок контакту з автомобілем «Рено».

Транспортний засіб «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, на момент вчинення ДТП був забезпечений договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, укладеним з ТДВ «СК «Кредо», страховий поліс серія АС № 5915763.

Згідно з висновком № 355/12-14 експертного автотоварознавчого дослідження шкода, завдана автомобілю позивача внаслідок ДТП, становить 157 684, 30 грн.

Судами надано оцінку висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження від 31 жовтня 2014 року № 1112-14-ТТ та висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10 грудня 2014 pоку. Суд зазначив, що висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження від 31 жовтня 2014 року №1112-14-ТТ суперечить дійсним обставинам справи.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував таке.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, встановлено, що ДТП сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, отже настає цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як застрахованої особи за шкоду, заподіяну майну ОСОБА_3, ТДВ «СК «Кредо» зобов'язаний відшкодувати завдану потерпілій стороні майнову шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги полягають у переоцінці зібраних у справі доказів, зокрема висновку експерта, якому надана оцінка судами під час дослідження доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи обставини справи у сукупності, Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином визначили характер спірних правовідносин та обрали норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій виконали системний аналіз та оцінку зібраних у справі доказів, у тому числі висновку експерта, на який посилається у своїх доводах заявник. Результати оцінки доказів відображені в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд врахував, що експертне дослідження у цій цивільній справі під час її розгляду судом не призначалося та не проводилося. У матеріалах справи наявні лише копії висновків судових експертиз, проведених за ініціативою сторін спору, а тому вони підлягають дослідженню та оцінці як письмовий доказ у справі. Заявник правом заявлення клопотання про призначення судової експерти у справі не скористався.

Інших доводів у касаційній скарзі, у тому числі щодо розміру відшкодування, не наводилось.

Верховний Суд врахував, що судом першої інстанції у мотивувальній частині із наведенням відповідного обґрунтування визначено розмір відшкодування майнової шкоди, що підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача, а також зроблено висновок про розподіл судових витрат. Натомість у резолютивній частині зазначено суму, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, яка складається із суми відшкодування майнової шкоди та судового збору. Такі порушення на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик