Ухвала

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 127/21905/16-ц

провадження № 61-45357 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року, у складі колегії суддів: Якименко М. М., Сала Т. Б., Денишенко Т. О., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та просила суд виділити їй у власність автомобіль марки «КІА РІСАNТО», а ОСОБА_4 - автомобіль марки «Ноndа Сіvіс» та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини компенсації різниці вартості автомобілів.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірні автомобілі придбані за кошти, отримані у дарунок від його матері. Зазначає, що 18 липня 2017 року автомобіль марки «КІА РІСАNТО» був відчужений ОСОБА_5 за 164 866,74 грн, тому просив стягнути ці кошти на його користь та визнати за ним право особистої приватної власності на спірні автомобілі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Автомобіль марки «Ноndа Сіvіс», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 залишено ОСОБА_4, в задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль марки «КІА РІСАNТО», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Ноndа Сіvіс», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 164 866,74 грн за відчуження автомобіля марки «КІА РІСАNТО».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні автомобілі були придбані ОСОБА_4 за його особисті кошти, тому вони є особистою приватною власністю.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_4 у особисту приватну власність автомобіль марки «Ноndа Сіvіс», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, у якості компенсації, 1/2 частину різниці вартості автомобілів у розмірі 2 296,99 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова мотивована тим, що автомобіль марки «КІА РІСАNТО», який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, був відчужений ОСОБА_5, а тому підстави для виділення цього автомобіля їй відсутні, оскільки вона розпорядилася своєю часткою на власний розсуд. Також, автомобіль марки «Ноndа Сіvіс», який виділено ОСОБА_4 має більшу ринкову вартість, тому є підстави для компенсації різниці вартості автомобілів. Крім того, ОСОБА_4 не надав будь-яких доказів, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на спірні автомобілі.

До Верховного Суду 03 жовтня 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_5 не було доведено джерела набуття коштів, за які були придбані спірні автомобілі, а сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Судом установлено, що з 28 липня 2007 року до 28 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбано автомобіль марки «КІА РІСАNТО», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, ринкова вартість становить 164 866,74 грн та автомобіль марки «Ноndа Сіvіс», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, - 169 460,72 грн.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановивши, що спірні автомобілі було придбано сторонами у період шлюбу, а ОСОБА_4 не спростував належними доказами презумцію спільноcті його майна, оскільки не надав доказів придбання за кошти матері, дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною власністю подружжя. Продавши належний подружжю на праві спільної сумісної власності автомобіль марки «КІА РІСАNТО» після розірвання шлюбу ОСОБА_5 розпорядилась ним на власний розсуд. Отже, інше майно подружжя автомобіль марки «Ноndа Сіvіс» залишився у власності ОСОБА_4, тому суд виходячи із принципу рівності часток у спільному майні подружжя, вірно стягнув компенсацію за відступ від такої рівності.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції права на участь у судовому засіданні, спростовуються текстом касаційної скарги та постановоюАпеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року, у якому встановлено, що ОСОБА_4 особисто був присутній у судовому засіданні.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм статей 60,70 СК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта