Справа №:6-5725/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягаєвиконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва, як компетентного суду, просила визнати виконавчий лист, виданий 30 грудня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 6-5725/2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 904 181 грн. 38 коп. та третейського збору в сумі 9441 грн. 81 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Заінтересована особаБічак І.І. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до змісту ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України питання, пов'язані із зверненням рішення третейського суду до виконання, вирішує місцевий суд, який видав виконавчий лист на його примусове виконання.

При вирішенні питання щодо підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається компетентним судом за заявою особи, на користь якої ухвалене рішення третейського суду, тому визначальним для розгляду питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішень третейських суддів є наявність рішення третейського суду.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2011 року, яка винесена в межах розгляду цивільної справи № 6-5725/11, задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 січня 2011 року у справі №1796/09 про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 904 181 грн. 77 коп. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом в сумі 9441 грн. 81 коп. (а.с.29)

Відповідно до ч.3ст.431 Цивільного процесуального кодексу України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Як передбачено ч.7 ст.431 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов'язку повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов'язується відсутність обов'язку боржника, виникли вже після винесення судом рішення. В іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбудеться ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав уразі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Як з'ясовано судом, на підставі рішення Збаразького суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи №598/1716/16-ц, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припинено задоволено.

Визнано поруку за Договором поруки № 770/15-377 від 27 вересня 2007 року міжОСОБА_1, ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненою (а.с.54-56).

Виходячи із загального розуміння поняття «порука» - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом у справі №6-6цс14-1 (постанова від 17.09.2014).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналіз наведених норм чинного законодавства та обсяг долучених до справи доказів у їх сукупності дає підстави суду дійти висновку, що внаслідок ухвалення рішення суду про визнання поруки за Договором поруки № 770/15-377 від 27 вересня 2008 року припиненою у боржника ОСОБА_1 припиняється матеріально-правовий обов'язок перед стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» за невиконання ОСОБА_2, Позичальником, зобов'язань за Кредитним договором № 770/9-564 від 27 вересня 2007 року, оскільки не існує підстав для солідарної відповідальності боржників, тому наявні підстави для припинення стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом №6-5725/2011, виданий 30 грудня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, а сам виконавчий лист, в силу приписів ч.7 ст. 431 ЦПК України, визнати таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з боржника - ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, враховуючи той факт, що відновлення порушених прав ОСОБА_1, як боржника в процедурі виконавчого провадження, не можливо в іншій спосіб.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 354, 431 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 6-5725/2011, виданий 30 грудня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 904 181 грн. 38 коп. та третейського збору в сумі 9441 грн. 81 коп., таким, що не підлягає виконанню, в частині вимог, які пред'явлені до боржника - ОСОБА_1.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу

України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я