Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 199/3340/15-ц

провадження № 61-8025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Калиновського А. Б., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 130 000 дол. США зі сплатою 12,49 % річних строком до 16 серпня 2027 року. 23 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору. Позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 23 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 151 284,40 дол. США, що еквівалентно 2 369 372,86 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 115 055,84 дол. США, заборгованості зі сплати процентів - 20 318,97 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 45 569,16 грн; штрафу - 13 000 дол. США.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути з ОСОБА_1 указану заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року (в складі судді Богун О. О.) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2007 року станом на 23 грудня 2014 року в розмірі 135 374,43 дол. США - заборгованості по тілу кредиту та відсотках, 249 171,43 - штраф та пеня. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, тому ОСОБА_1 відповідає перед банком за порушення грошового зобов'язання.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» штрафу в розмірі 203 602,27 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року в частині стягнення штрафу у розмірі 203 602,27 грн відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк правильно нарахував кредитну заборгованість відповідно до умов кредитного договору та норм матеріального права. Штраф та пеня є видами відповідальності за різні порушення зобов'язання боржником.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 17 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 130 000 дол. США зі сплатою 12,49 % річних строком до 16 серпня 2027 року.

23 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору.

Позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим відповідно до наданого банком розрахунку станом на 23 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 151 284,40 дол. США, що еквівалентно 2 369 372,86 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 115 055,84 дол. США, заборгованості зі сплати процентів - 20 318,97 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 45 569,16 грн; штрафу - 203 602,27 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, боржник зазначав, що з нього стягнуто штраф і пеню за одне і теж саме порушення.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у пункті 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у пункті 4.2.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У той час, як пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що, у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.2 (щодо забезпечення банка всіма необхідними документами), 4.3.4 (щодо укладення договору застави цінних паперів), 4.3.11 (щодо нездійснення дій по зниженню вартості засобів забезпечення виконання зобов'язання та перевірки банком вартості цих засобів), 4.3.13 (щодо підписання додаткової угоди), 4.3.14 (щодо надання документів про поточний фінансовий стан) цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної пунктом 1.1 цього договору, за кожен випадок.

При цьому, апеляційний суд не звернув уваги на вказані умови кредитного договору, відповідно, не встановив, чи суперечить вимогам статті 61 Конституції України одночасне стягнення пені відповідно до пункту 5.2 кредитного договору та штрафу згідно з пунктом 5.3 цього договору, не перевірив, чи вказаними пунктами передбачено сплату неустойки за порушення різних чи однакових умов договору (зобов'язань).

Отже, апеляційний суд не дослідив умови кредитного договору та дійшов передчасного висновку, що неустойка у вигляді штрафу та пені нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування.

Крім того, апеляційний суд не встановив, на підставі яких належних та допустимих доказів відповідач порушив виконання вказаних пунктів договору кредиту.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки рішення апеляційного суду ухвалено із порушення норм процесуального права, тому не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, під час нового розгляду апеляційному суду необхідно об'єктивно дослідити умови кредитного договору, зокрема, які передбачають підстави нарахування пені та штрафу, перевірити наданий банком розрахунок, зокрема, в частині нарахування неустойки, та встановити, за які саме порушення вони (пеня та штраф) нараховані.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська