Справа № 357/4009/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_2, після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що розташована на території Менської міської ради Менського району Чернігівської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та інше майно. Вказує, що вона являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, однак прийняти спадщину вона не може, оскільки вчасно не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку із незнанням закону, вважала, що фактично вступивши в управління та володіння майном вона прийняла спадщину, бо підтримує домогосподарство, в якому мешкав батько. Крім того, вона не знала, що спадкодавець є власником земельної ділянки. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд надати її додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

У судове засідання позивачка не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в своїй позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Однак у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як вже зазначалось, представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову, однак, таке визнання суперечить закону й може порушити права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову.

Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, що розташована на території Менської міської ради Менського району Чернігівської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та інше майно.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2018 року ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 Однак, нотаріус постановив відмовити ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав, оскільки остання спадщину в установлений законом строк не прийняла, що підтверджується постановою №856/02-31 від 29.03.2018 року.

Згідно відповіді завідувача Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області І. О. Карпусь №1322/01-16 від 16.05.2018 року спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 нотаріальною конторою не заводилась.

Судом також встановлено, що померлим за життя заповіт не складався, спадкоємцем першої черги за законом є його дочка - позивачка ОСОБА_1

Разом із тим, згідно довідки №02-33/43 від 05.03.2018 року, виданої Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області померлий ОСОБА_2, 1967 року народження був постійним жителем села Мала Сквирка, проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті. За вище вказаною адресою на день смерті спадкодавця були зареєстровані, проживали і проживають: ОСОБА_6, 1963 року народження, ОСОБА_7, 1961 року народження, ОСОБА_8, 1986 року народження, ОСОБА_9, 1996 року народження, ОСОБА_6, 2003 року народження.

Отже, позивачка ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем ОСОБА_2 не проживала.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Ст. 1270 ЦК України обумовлено строк для прийняття спадщини - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2018 року у справі № 404/3902/16-ц

Позивачка вказує, що своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку із незнанням закону, вважала, що фактично вступивши в управління та володіння майном вона прийняла спадщину, бо підтримує домогосподарство, в якому мешкав батько. Крім того, вона не знала, що спадкодавець є власником земельної ділянки, що своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини

За таких обставин суд не вважає наведені позивачкою обставини поважними та такими, які б перешкоджали її своєчасному зверненню до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2, 3, 4, 12, 13, 81, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель