Номер провадження: 22-ц/785/4220/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А.,

Сегеди С.М.,

за участю секретаря: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року,-

встановив:

13 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Свої вимогиОСОБА_3 обґрунтувала тим, що ОСОБА_4 18 липня 2015 року було умисно її побито. Приблизно о 9-тій годині, ОСОБА_4 знаходячись на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, почала бити позивачку кулаками, потім, поваливши на землю, била ногами, унаслідок чого згідно висновку судово-медичного експерта у потерпілої діагностовано: садна шиї, правого передпліччя, синці лівого передпліччя, правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Позивачка вважає, що у зв'язку із вчиненням ОСОБА_4 зазначеного, їй було завдано матеріальної та моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у розмірі 1257,38 гривень, яка складає загальну вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, моральну шкоду у розмірі 60000,00 гривень та судовий збір.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_2, виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 подав 12.03.2018 року апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року повністю, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

14 червня 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5, де відповідачка зазначає, що вважає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року таким, що винесене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та не обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди районний суд виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди, у розмірі 1257,38 гривень, яка складає загальну вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди районний суд виходив з того, щовідсутні будь-які докази того, що саме діями відповідача їй були спричинені душевні моральні та фізичні страждання, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 60000 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

З такими висновками районного суду апеляційний судпогоджується частково, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, 24 липня 2015 року до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_3, у якій вона просить вжити заходи щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка 18 липня 2015 року умисно нанесла їй тілесні ушкодження.

У зв'язку з розслідуванням СВ Приморського ВП в Одесі ГУНП України в Одеській області кримінальне правопорушення 0006031 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2015 року, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.

Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні проводилася судово-медична експертиза щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

З висновку експерта Степанцова В.В., (відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб, з вищою медичною освітою, стаж роботи за фахом «Судово-медична експертиза» 5 років, 5 кваліфікаційний клас судового експерта (ЕКК протокол № 1 від 01.06.2016 року), ІІ кваліфікаційної категорії, посвідчення № 1431 від 22.07.2015 року) за № 632 від 14.03.2016 року вбачається, що у громадянки ОСОБА_3 тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року по справі № 522/13438/17 було звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Дану ухвалу судом було винесено під час підготовчого судового засідання в рамках кримінального провадження ЄРДР № 0006031 від 24.07.2015 року.

Як вбачається із тексту ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року по справі № 522/13438/17, 18 липня 2015 року приблизно о 09 годині ОСОБА_4 знаходячись біля квартири АДРЕСА_1, діючи умисно, нанесла удари руками та ногами по різних частинах тіла потерпілій ОСОБА_3, причинивши їй пошкодження на шиї, правому передпліччі, синців лівого передпліччя, правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб. Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження. З тексту ухвали вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 вину визнає, проти звільнення від кримінальної відповідальності вона не заперечує.

З квитанції № 80058, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що позивач придбала 02.08.2015 року ліки на загальну суму 507,38 грн. (а.с. 9).

18.10.2016 року лікарем-консультантом Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» було складено консультативний висновок спеціаліста щодо результатів функціонального, рентгенологічного та інших спеціальних досліджень пацієнтки ОСОБА_3 (а.с.10). Згідно квитанції Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» вартість послуг становила 750 грн(а.с.11).

Згідно ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 6. ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивачка по справі зазначає, що вчиненням згаданого кримінального правопорушення відповідачем їй було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на її лікування, купівлю медичних препаратів, а також на заправку автомобіля, унаслідок поїздок до судмедексперта, та становить 1257 гривень 38 копійок.

З матеріалів справи вбачається, що нанесення тілесних ушкоджень відбулося 18 липня 2015 року, тоді як ліки по квитанції № 80058 позивачка придбала лише 02.08.2015 року, тобто після того, як наслідки побиття вже минули.

Також, надані позивачем копії консультативного висновку експерта та квитанції з кардіологічної клініки на загальну суму 750,00 гривень датовані 18 жовтня 2016 року, тобто через три місяці після події вчинення злочину.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б свідчили, що звернення позивачки доЛікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із нанесеними їй тілесними ушкодженнями тримісячної давності позивачка не надала.

Також, будь-яких розрахунків з чого складається заявлена сума відшкодування у розмірі 1257 гривень 38 копійок, окрім 750,00 гривень за отриманняконсультативного висновку експерта, позивачкою надано не було.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що районний суд вірно прийшов до висновку про те, що позивачкою під час розгляду справи не доведено та документально не підтверджено завдання їй матеріальної шкоди.

Що стосується висновку районного суду про відсутні будь-яких доказів того, що саме діями відповідача позивачці були спричинені душевні моральні та фізичні страждання, апеляційний суд вважає такий висновок хибним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, навність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вимагаючи відшкодування моральної шкоди, позивач визначає її розмір, виходячи з особистих міркувань, при цьому не зазначає в чому виявилися його моральні чи фізичні страждання або інші негативні явища, які, на його думку, були завдані діями відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року по справі № 522/13438/17, обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у тому, що 18 липня 2015 року приблизно о 09 годині знаходячись біля квартири АДРЕСА_1, діючи умисно, нанесла удари руками та ногами по різним частинам тіла потерпілій ОСОБА_3, причинивши потерпілій пошкодження на шиї, правому передпліччі, синців лівого передпліччя, правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб.

Разом з тим, як вірно зазначає районний суд, позивачка не надала жодного обґрунтування чому завдану моральну шкоду вона оцінює саме у 60 000,00 гривень.

Судова колегія вважає, що відповідачка своїми неправомірними діями - вчиненням кримінального правопорушення проти здоров'я потерпілої, безумовно, завдала позивачці моральної шкоди у вигляді фізичного болю, приниження, оскільки побиття відбувалось у присутності сусідів та малолітнього сина потерпілої.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Доводи апелянта про те, що районний суд необґрунтовано залишив без задоволення вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вірно було встановлено районним судом, матеріали справи не містять належних документальних підтверджень понесених матеріальних збитків позивачкою. Також під час розгляду справи судом апеляційної інстанції таких доказів ані позивачкою, ані її представником апеляційному суду надано не було.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

У відповідності до вимог частини другої ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5000 грн., а у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди - необхідно відмовити.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року - змінити.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоди у розмірі 5000,00 гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда