Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 337/2175/16-ц

провадження № 61-21188св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року у складі судді Бредун Д. С. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» (далі - ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»), ОСОБА_5, в якому просив визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за кредитним договором від 16 серпня 2013 року № 50010087, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ».

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16 серпня 2013 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», ОСОБА_5 як позичальником та позивачем як поручителем укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредитні кошти у сумі 111 204, 31 грн, суму додаткового кредиту 34 015, 45 грн, зі сплатою процентів 9, 90 % річних та строком користування 60 місяців. 29 травня 2015 року позичальником і поручителем за кредитним договором була отримана вимога щодо необхідності дострокового, протягом 30 днів з моменту отримання, повернення кредиту. Через 6 місяців після визначеного ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» строку, кредитор не звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя, у зв'язку з чим порука є припиненою.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_4 за кредитним договором від 16 серпня 2013 року, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ».

У своїх висновках суд першої інстанції посилався на те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор, ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником і поручителем встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (28 червня 2015 року). Оскільки з позовом до суду ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про стягнення заборгованості з позичальника і поручителя звернулось лише у травні 2016 року, то у зв'язку з пропуском шестимісячного строку порука ОСОБА_4 за кредитним договором від 16 серпня 2013 року № 50010087 є припиненою.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізькою області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» відхилено, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду є обґрунтованими і підтверджуються письмовими доказами, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позову, у березні 2017 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило рішення судів у частині задоволення позову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник посилався на те, що кредитор використав право вимагати дострокового повернення кредиту, надіславши відповідну вимогу 05 жовтня 2015 року. Вимога отримана позичальником 28 листопада 2015 року, отже перебіг шестимісячного строку для звернення до поручителя починається через 30 днів після одержання позичальником вимоги, тобто з 29 грудня 2015 року. Позов до поручителя поданий 19 травня 2016 року, тобто у межах зазначеного строку. Також зазначив про сумнівність походження вимоги від 19 травня 2015 року та наголосив на тому, що зазначений документ не може бути належним доказом зміни строку виконання зобов'язання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16 серпня 2013 року укладено кредитний договір №50010087, за яким ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» задля придбання автомобіля марки VW Polo Sedan, об'ємом двигуна 1 598 куб. см, 2013 року випуску, надало ОСОБА_5 кредит у сумі 111 204, 31 грн, додатковий кредит у сумі 34 015, 45 грн, строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9, 90 %.

Договором передбачено щомісячне погашення кредиту рівними частинами, до 15 серпня 2018 року, відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору.

Цей самий кредитний договір підписано ОСОБА_4 як поручителем, який зобов'язався нести майнову відповідальність перед ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань.

19 травня 2015 року ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» направило вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язана протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги достроково повернути суму кредиту у повному обсязі, що на той час становила 214 630, 29 грн.

Зазначена вимога підписана директором ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» Коренчуком О. А. та завірена печаткою ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ».

Вимога була отримана позичальником 29 травня 2015 року.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту у порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання

(у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У пункті 13 загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, передбачено, що умови поруки набирають чинності з моменту їхнього підписання компанією та поручителем та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Судами установлено, що 19 травня 2015 року ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» як кредитор ухвалило рішення про зміну строку виконання кредитного зобов'язання, в односторонньому порядку, реалізувавши власні повноваження, на підтвердження чого надіслав позичальнику повідомлення про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі.

Сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме відповідачем, незалежно від того, чи отримав позичальник таке повідомлення, згадані зміни настали та є обов'язковими для відповідача, це зумовлювало обов'язок ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати зміни строку виконання основного зобов'язання.

Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителя банк звернувся 09 червня 2016 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Оскільки з позовом до суду ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» звернулось лише 19 травня 2016 року, письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені боржнику 19 травня 2015 року та отримані ним 29 травня 2015 року, то у зв'язку з пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя є правильними висновки судів про наявність підстав для визнання поруки ОСОБА_4 припиненою.

Доводи касаційної скарги про те, що вимогу про дострокове повне повернення кредиту направлено позичальникові 05 жовтня 2015 року та у зв'язку із цим порука не є припиненою, Верховний Суд визнає необґрунтованими та погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що це не спростовує факту направлення першої вимоги та не змінює вже визначений кредитором новий строк виконання зобов'язання.

Посилання заявника на сумнівність походження вимоги про дострокове повернення кредиту від 19 травня 2015 року спростовуються встановленими судами першої та апеляційної інстанцій висновками та фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Зважаючи на встановлення правильного застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, Верховний Суд зробив висновок про необґрунтованість вимог касаційної скарги про скасування рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик