Справа № 128/381/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі -Кузьменко А.О.,

за участю: позивача -ОСОБА_1, представника позивача-ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про розірвання договору, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.02.2018 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовомдо ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про розірвання договору, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди.

Позов позивачем мотивовано тим, що 27 грудня 2017 року між ним та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0122 , на виконання якого ним сплачено аванс на рахунок відповідача в сумі 42500 гривень.

Вказує, що станом на 13.02.2017 відповідач як продавець не виконав взяті зобов'язання відповідно до умов попереднього договору, а саме не придбав та не передав йому майно визначене договором у третіх осіб - т/з марка МТЗ , модель 320.4. Крім того, відповідачем не було письмово повідомлено його про неможливість виконання умов договору та причини такого невиконання, що суперечить умовам договору, цивільному законодавству, що регулює порядок укладення та виконання договору, звичаям ділового обороту, ЗУ «Про захист прав споживачів» та порушує права покупця (споживача послуг).

05.01.2018 ним направлено заяву на ім'я директора ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» Галамети І.В. з проханням розірвати попередній договір, у зв'язку з порушенням строків передбачених ним та повернути сплачені кошти у розмірі 42500 гривень.

19.01.2018 листом вих. №1 ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» повідомило, що за відсутності їхнього волевиявлення на розірвання попереднього договору відсутні правові підстави для дострокового розірвання (припинення) Договору та відповідно повернення грошової суми сплаченої на виконання п.2.1. Договору.

Вказує, що відповідачем не було повідомлено його письмово про неможливість виконання умов договору та причини його не виконання.

Вважає, що такі дії відповідача порушують принцип свободи договірних правовідносин, оскільки ЦК передбачено розірвання договору у разі його порушення однією зі сторін . Крім того, пункт 3 попереднього договору, який регулює порядок зміни і розірвання договору суперечить Закону України « Про захист прав споживачів» в частині необхідності здійснення чесної підприємницької практики, а у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Тому вважає що такі дії відповідача є нечесною підприємницькою практикою у формі, як такі що вводять в оману .

Вказує, що також відповідачем порушені принципи справедливості, добросовісності та розумності, а бездіяльність відповідача та відмова повернути йому кошти, є проявом нечесної підприємницької діяльності.

Також вважає, що п.1.5 вказаного договору протирічить принципу розумності та добросовісності та є таким, що суттєво порушує права споживача, що є підставою вважати його проявом недобросовісної підприємницької практики. Так як даним пунктом передбачено, що в разі не придбання майна на 05.01.2018 року кінцевим терміном визначається 31 грудня 2019 року.

Вважає, що даний строк є надмірним та не може бути визнаний прийнятним, оскільки встановлення терміну виконання договору 2 роки порушує права покупця, як споживача, оскільки останній укладаючи договір мав підстави розраховувати на придбання товару з метою його якнайшвидшого використання, а отже дії продавця призведуть до тривалого використання коштів Покупця, чим останньому буде завдано збитків.

Вказує, що згідно правової позиції Верховного суду у справі № 6-3 3 Оце 16 визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХИ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХП). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХП несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення право споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

З посилкою на Закон України «Про захист прав споживачів» ст.ст.530, 526, 570, 629, 635 ЦК України просить суд розірвати попередній договір №0122 від 27.12.2017 ; стягнути з відповідача на користь позивача 42500 гривень сплачених в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу №0122 від 27.12.2017 року та у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди- 5 000 гривень.

12.03.2018, через канцелярію суду, від представника відповідача Юмаронова Д.І. надійшов відзив на позовну заяву , в якому просить суд відмовити у задоволені позову (а.с.20). Суду зазначив, що дійсно між ОСОБА_1 та ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.12.2017 р. № 0122. Вважає цей договір відповідає повністю чинному законодавству України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватись положення Договору.

Вказує, що договір містить детальний опис умов отримання предмета договору та порядок сплати за предмет договору. Укладаючи цей договір, сторони погодились, що вартість предмета договору на момент укладання договору зафіксована в статті 1.6. Договору.

Вважає, що умови купівлі продажу на підставі договору та інформація про предмет Договору викладені досить детально і ясно в Договорі. Також, позивач мав повну і достовірну інформацію про предмет договору.

Вказує, що підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання Позивачем самого Договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано Позивачем та повноважною особою Відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦК України) до чинності правочину.

Отже, договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», повністю відповідають чинному законодавству України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватись положення Договору.

Вказує, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, договір було укладено із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, що вводить в оману споживача.

Зазначає, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

В свою чергу, вважає позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману.

Вважає, що твердження позивача, що договір містить окремі несправедливі умови, не відповідає дійсності.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Верховний Суд України у своїй постанові від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13) дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначає, що позивачем жодним чином не доведеним та необґрунтованим є факт того, що умови Договору порушують принцип добросовісності у розумінні п. 6, ч. 1, ст. 3 та ч. 3ст. 509 Цивільного кодексу України та того, що умови договору завдають хоч якоїсь шкоди позивачу та не наводиться жодного прикладу нанесення такої шкоди.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача: ОСОБА_4, позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позові, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Юмаронов Д.І.до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, з урахуванням міркування позивача та представника позивача, які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає , що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими які підлягають відмові у задоволенні виходячи з такого.

Судом установлено, 27 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0122 (а.с.5-7).

Відповідно до п.1 п.п.1.1 попереднього договору сторони зобов'язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі.

Згідно п.2 п.п. 2.1 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 42 500,00 гривень , а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.

Відповідно до п.1 п.п.1.5 сторони зобов'язуються укласти Основний договір 05.01.2018 за умови повного його виконання п.2.1 попереднього договору.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді з зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 рік.

Згідно квитанції 0.0.927464384.1 позивачем ОСОБА_1 було сплачено на рахунок зазначений ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» грошові кошти в сумі 42500 гривень (а.с. 8).

05.01.2018 ОСОБА_1 направлено заяву на ім'я директора відповідача ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» Галамети І.В. з проханням розірвати попередній договір, у зв'язку з порушенням строків передбачених ним та повернути сплачені кошти у розмірі 42500 гривень (а.с.9).

19.01.2018 року листом вих. №1 ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» повідомило, що за відсутності їхнього волевиявлення на розірвання попереднього договору відсутні правові підстави для дострокового розірвання (припинення) Договору та відповідно повернення грошової суми сплаченої на виконання п.2.1. Договору. Роз'яснено, що ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» вже здійснює дії направленні на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору, а відповідно при умові достроково розірвання (припинення) договору, останній понесе збитки на що ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» погодитись не може (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою в поліцію про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» та 05.02.2018 позивачем отримано відповідь, що в діях посадових осіб ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» ознак будь-якого кримінального правопорушення, при розгляді звернення не встановлено, а обставини, які мали місце несуть виключно цивільно-правовий характер (а.с.12).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з п. 1.5 попереднього договору сторони домовились про таке: укласти основний договір 05 січня 2018 року за умови повного виконання позивачем п. 2.1 попереднього договору.

Якщо станом на дату укладання основного договору транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

Тобто, обов'язковою умовою укладення основного договору, у разі не укладення його 03 лютого 2018 року, є придбання транспортного засобу відповідачем по справі.

Як вбачається з вищезазначеного пункту попереднього договору, саме після придбання транспортного засобу відповідач повинен повідомити позивача на п'ятий день про укладення основного договору із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору.

В такому випадку кінцевим терміном укладання основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.

Згідно до ч.ч.1,2,3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення

Отже судом установлено, що обов'язку відповідача про повідомлення позивача про не придбання транспортного засобу не обумовлено попереднім договором.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У п. 8 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

За ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Згідно з ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Отже обґрунтовуючи свої позовні вимоги з посиланням на окремі несправедливі умови у попередньому договорі; на введення в оману з боку відповідача; на здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, позивач з свою чергу не заявляв позовних вимоги про визнання цих окремих умов договору недійсними.

Відповідно до положень, викладених в ст. 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно до положень, викладених в ст. 652 ЦК України, яка регламентує зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Судом установлено, що між сторонами дійсно укладений попередній договір від 27.12.2017 , в судовому засіданні позивач зазначив, що читав цей договір , добровільно його підписав, що свідчить про те, що останній погодився із усіма його умовами. Також добровільно сплатив грошові кошти в сумі 42500 гривень.

Проаналізував надані позивачем докази в межах заявлених ним вимог, суд прийшов до висновку , що ним не надано суду належних, допустимих , достатніх доказів на те, що відповідач : істотно порушив умови укладеного договору, чим завдано позивачу такої шкоди, яка значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору ; своїми діями ввів позивача в оману ; здійснює нечесну підприємницької практику, тому ці доводи позивача є хибними.

В свою чергу, суд вважає, що в дії відповідача на разі не порушують взяті на себе зобов'язання за договором і приведені заперечення представником відповідача у відзиві шодо позовних вимог суд вважає такими , що заслуговують на увагу.

Тому підстав для розірвання даного договору не має, у зв'язку з чим, у задоволені даної позовної вимоги слід відмовити .

Виходячи з вищенаведеного , як похідні , не підлягає задоволенню також позовні вимоги позивача про стягнення сплачених коштів в якості авансу та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268 ЦПК, Суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про розірвання договору, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повне рішення суду виготовлено 10.12.2018.

Суддя: