ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 484/233/15-ц

провадження № 61-8533св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником Дорогань Вікторією Олександрівною, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Маржиної Т. В., та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 3 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 33 945,35 доларів США з кінцевим строком повернення до 2 липня 2015 року і зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному згідно з встановленим у договорі порядком. Поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 є ОСОБА_5 відповідно до укладеного з нею договору поруки № 0-П від 3 липня 2008 року.

Оскільки позичальник неналежно виконує свої кредитні зобов'язання і станом на 10 грудня 2014 року має заборгованість за кредитом і процентами у розмірі 6 847,08 доларів США, що за встановленим Національним банком України (далі - НБУ) офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 106 660,51 гривень, і за пенею у розмірі 4 582,91 гривень, позивач просить стягнути вказані суми з ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5 солідарно.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним і зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначили, що перед укладенням договору банк не надав позичальнику у чіткій і зрозумілій формі усієї передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації щодо кредитування, а умови договору, якими визначено порядок зміни процентної ставки, є несправедливими і порушують права ОСОБА_4 як споживача.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 6 647,08 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 10 грудня 2014 року еквівалентно 103 561,51 гривень, пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 4 537,41 гривень, пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 45,50 гривень, а також у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 1 112,43 гривень, всього 109 256,85 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі по 551,20 гривень з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення ОСОБА_4 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених ЦК України і Законом України «Про захист прав споживачів» правових підстав для визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат за позовом ПАТ «УкрСиббанк» і стягнено з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору по 556,22 гривень з кожного. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення в частині розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначив, що процесуальним законом не передбачено солідарне стягнення грошових сум у відшкодування сплаченого судового збору. З висновками суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_4 кредитної заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з нього і поручителя ОСОБА_5, та відсутності правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі.

Доводів щодо незаконності судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 касаційна скарга не містить.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на валюту кредиту і не врахували, що кредитні кошти надавалися у доларах США, тому стягнення заборгованості із зазначенням її еквівалента в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату вчинення розрахунку заборгованості є неправомірним.

Посилається на те, що ПАТ «УкрСиббанк» має ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, тому стягнення на користь банку заборгованості у іноземній валюті, в якій надався кредит, не суперечить законодавству.

Заявник вважає правильними висновки судів попередніх інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заборгованості, проте при визначенні її розміру, на думку заявника, суди не врахували, що належним виконанням зобов'язання є повернення кредиту у валюті, встановленій договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали заперечення на касаційну скаргу, у яких послалися на безпідставність її доводів. Зазначили, що банк, розпорядившись своїми процесуальним правами на власний розсуд, у позовній заяві просив стягнути борг у валюті кредиту із зазначенням еквіваленту в національній валюті. За весь час розгляду справи у суді першої інстанції ПАТ «УкрСиббанк» не уточнив позовні вимоги, тому рішення судів попередніх інстанцій щодо стягнення суми боргу у доларах США із зазначенням еквіваленту у національній валюті є законними і обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 3 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 33 945,35 доларів США, що станом на дату укладення договору за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 164 627,67 гривень.

ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит у строк до 2 липня 2015 року, здійснюючи погашення кредиту згідно з графіком погашення заборгованості, який є додатком № 1 до кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору протягом перших 30 днів від дати видачі кредиту процентна ставка за користування кредитом становить 14% річних. По закінченню цього строку процентна ставка переглядається кожного наступного місяця в порядку, визначеному договором, про що банк зобов'язаний сповістити позичальника.

У забезпечення виконання кредитного договору 3 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 0-П.

З поданих позивачем розрахунків заборгованості суди встановили, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором не виконував належним чином і станом на 10 грудня 2014 року його заборгованість складає 6 847,08 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 106 660,51 гривень, і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6 729,45 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 104 828,12 гривень, і заборгованості за процентами у розмірі 117,63 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 832,38 гривень. Також у зв'язку з несвоєчасністю виконання кредитних зобов'язань банк нарахував ОСОБА_4 пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 4 537,41 гривень і пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 45,50 гривень.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 у погашення боргу сплачено 200 доларів США.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Верховним Судом України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 та від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680сц15.

Відповідно до статті 3 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 16, 20 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

ПАТ «УкрСиббанк», здійснюючи своє право на захист на власний розсуд, звернувся до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з позовом, у якому просив солідарно стягнути з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 6 847,08 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 106 660,52 гривень.

Правом уточнити позовні вимоги, яким позивач відповідно до статті 31 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, міг скористатися протягом усього часу розгляду справи, ПАТ «УкрСиббанк» не скористався.

Оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а позивач заявив вимоги про стягнення кредитної заборгованості у доларах США із зазначенням еквівалента суми боргу у національній валюті, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано стягнув з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 6 647,08 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 10 грудня 2014 року еквівалентно 103 561,51 гривень.

Доводи заявника про те, що визначення у судовому рішенні еквівалента суми боргу у національній валюті суперечить висновкам, висловленим Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15, є помилковими.

Верховний Суд України у вказаній постанові роз'яснив, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. ПАТ «УкрСиббанк», звертаючись до суду, просив стягнути з відповідачів заборгованість у доларах США із зазначенням її еквівалента у гривнях, тому висновок суду першої інстанції висновкам Верховного Суду України не суперечить.

Посилання заявника на те, що належним виконанням кредитного зобов'язання є повернення кредиту в сумі і у валюті, які встановлені договором, не свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції щодо стягнення суми боргу у доларах США із зазначенням її еквіваленту у гривнях.

Як роз'яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування визначеної суми коштів на рахунок кредитора, тому, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті із зазначенням гривневого еквіваленту, стягувачеві має бути перерахована саме іноземна валюта, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заборгованості у доларах США із зазначенням її еквівалента у національній валюті з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій у відповідай частині без змін.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ПАТ «УкрСиббанк» не оскаржує, тому судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій у цій частині касаційним судом не переглядаються.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником ДороганьВікторією Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року щодо вирішення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в частині, залишеній без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року щодо вирішення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик