Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 401/4572/15-ц

провадження № 61-5563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Сербин»,

відповідачі: ОСОБА_3, Фермерське господарство «Велетень Плюс»,

третя особа - Світловодський відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Сербин» на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Фермерське господарство «Сербин»

(далі - ФГ «Сербин») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Велетень Плюс» (далі - ФГ «Велетень Плюс»), третя особа - Світловодський відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ФГ «Сербин» та зареєстрованого 22 жовтня 2010 року за номером 11, фактично продовженим (пролонгованим) з 22 жовтня 2015 року на новий термін строком на 7 років; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Велетень Плюс», зареєстрованого 23 жовтня 2015 року за номером 25540946, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 52; зобов'язання Світловодського відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати в установленому законом порядку пролонгований договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ФГ «Сербин».

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 01 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3, 71 га, яка розташована у с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області. Договір зареєстровано 22 жовтня 2010 року у Світловодському МРВ КРФДП «ЦДЗК» за №11 терміном на 5 років. Дія договору закінчилась 22 жовтня 2015 року. Протягом дії договору претензій чи нарікань орендодавець щодо виконання умов договору не висловлювала, повідомлень про небажання продовжувати дію договору не заявляла. За пунктом 8 договору після закінчення строку дії договору, зобов'язання пролонгується на новий строк.

ФГ «Сербин» як орендар виконувало умови договору належним чином, тому відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку має переважне право на його поновлення на новий строк. 18 вересня 2015 року на адресу орендодавця направлено проект додаткової угоди про поновлення договору оренди, в якому змінена умова щодо розміру орендної плати. Тому, не отримавши від відповідача повідомлення про відмову поновлення договору, вважало, що таким чином висловлена згода, а отже договір вважається продовженим.

Здійснюючи підготовку до врожаю у 2016 році, в період з 10 жовтня 2015 року до 18 жовтня 2015 року, позивач обробив належну ОСОБА_3 земельну ділянку під НОМЕР_1, площею 3, 71 га, зокрема, виконав роботи з дискування, мульчування землі та внесення добрив на загальну суму 7 675, 00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 18 жовтня 2015 року. Натомість ОСОБА_3, не вирішивши питання про припинення дії договору оренди з ФГ «Сербин», до закінчення строку, без відповідної згоди, уклала договір оренди з ФГ «Велетень Плюс».

Зазначене, на переконання позивача, порушує умови договору від 01 лютого 2010 року та не відповідає частинам п'ятій та шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо порядку повідомлення про небажання продовжувати договірні відносини.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року позов ФГ «Сербин» задоволено. Укладений договір оренди землі від 01 лютого 2010 року між ФГ «Сербин» та ОСОБА_3, зареєстрований 22 жовтня 2010 року за № 11, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, визнано таким, що є фактично пролонгованим 22 жовтня 2015 року на новий строк у 7 років, тобто, до 22 жовтня 2022 року. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Велетень Плюс» від 18 жовтня 2015 року, зареєстрований за індексним номером 46233409 від 23 жовтня 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 52, та кадастровий номер землі № НОМЕР_2. Зобов'язано Світловодський відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати в установленому законом порядку пролонгований договір між ОСОБА_3 та ФГ «Сербин» від 01 лютого 2010 року про оренду земельної ділянки НОМЕР_1, площею 3, 71 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, реєстраційний номер договору 1, та виключити з Державного реєстру речових прав визнаний судом недійсним договір оренди землі між ОСОБА_3 та ФГ «Велетень Плюс», заява з реєстраційним номером 13938027 від 23 жовтня 2015 року з реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна № 52 та кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що договір між ОСОБА_3 та ФГ «Сербин» від 01 лютого 2010 року фактично є пролонгованим на новий термін, передбачений умовами договору та вимогами статті 19 Закону України «Про оренду землі», на строк у 7 років, на тій підставі, що відповідач не виконала умов договору щодо вирішення питання про пролонгацію чи відмову від пролонгації договору в установленому договором та законом порядку, не повідомила в установленому законом порядку про відмову від пролонгації договору, чим підтвердила правомірність перебування земельної ділянки у орендаря до часу розгляду справи в суді.

ОСОБА_3 до закінчення дії договору між нею та ФГ «Сербин», який закінчувався 22 жовтня 2015 року, всупереч умовам договору, без належного повідомлення позивача про свої наміри та без вилучення у орендаря своєї земельної ділянки, при фактичному перебуванні та обслуговуванні ділянки у ФГ «Сербин», уклавши договір оренди землі з ФГ «Велетень Плюс», склавши з ним акт про прийому-передачі земельної ділянки без вилучення цієї ділянки у позивача та не повідомляючи його про свої дії, в односторонньому порядку фактично розірвала договір з позивачем, чим грубо порушила умови договору.

За таких обставин позивач мав переважне право, а ОСОБА_3 не мала права укладати договір на оренду землі з іншою особою, у тому числі з ФГ «Велетень Плюс». ОСОБА_3 зобов'язана дотриматись всіх необхідних вимог договору і статті 33 Закону України «Про оренду землі» про порядок вирішення питання про відмову від пролонгації дії договору, але не зробила цього, так як не вважала за необхідне, як пояснила це суду.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ФГ «Сербин» відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки доказів порушення переважного права позивача як орендаря на поновлення договору після закінчення його дії на тих самих умовах, яке підлягає захисту на підставі статті 3 ЦК України, відсутні. Враховуючи відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на продовження дії договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2010 року, поновлення дії правочину суперечить статті 319 ЦК України, оскільки реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що він має переважне право на поновлення договору оренди від 01 лютого 2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. За статтею 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 12 лютого 2015 року) строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, тому запропонований договір позивачем на той самий строк, про що йдеться у проекті додаткової угоди, не відповідає нормі права, тобто не на тих самих умовах, які запропоновані попереднім орендодавцем при реалізації переважного права.

Посилання сторони, що в позові заявлено про пролонгацію договору строком на 7 років, не беруться до уваги, так як на час виникнення спору орендодавцем визначався термін дії договору 5 років.

Договір з ФГ «Велетень Плюс» укладено відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про оренду землі» строком на 7 років, з внесенням орендної плати у грошовій або натуральній формі, розмір якої становить 4 030, 55 грн (5% вартості земельного паю).

Договори оренди, укладені з фермерськими господарствами, не є ідентичними та різняться за своїм змістом, у зв'язку з чим у позивача відсутні підстави стверджувати про переважний характер його права на поновлення дії правочину.

Під час укладення договору ОСОБА_3 з ФГ «Велетень Плюс» дотримані всі вимоги, які необхідні для чинності правочину, договір не суперечить ЦК України, укладений в письмовій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, здійснено державну реєстрацію договору, на момент його укладення ОСОБА_3 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв'язку у серпні 2016 року, ФГ «Сербин» просить скасувати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року та залишити без змін рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року. Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права.

Заявник зазначає, що апеляційний суд, формально посилаючись на застосування норм статті 3 ЦК України, правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15, не застосував вимоги статті 3 ЦК України щодо захисту переважного права орендаря на продовження дії договору. Апеляційний суд зробив необґрунтований висновок, що відсутні підстави для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю порушення переважного права орендаря на поновлення дії договору. Апеляційний суд проігнорував наявні у матеріалах справи докази продовження користування землею орендарем після закінчення дії договору. Апеляційний суд неправильно тлумачив правовий висновок Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988, у якому зазначено не лише про направлення повідомлення, а й отримання таких відомостей адресатом.

На переконання заявника, апеляційний суд проігнорував встановлені судом першої інстанції юридичні факти, перелік яких зазначено у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15, а також у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі». Зокрема, заявник продовжує користуватись земельною ділянкою, належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди землі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У відзивах на касаційну скаргу ФГ «Велетень Плюс» та ОСОБА_3 просять касаційну скаргу ФГ «Сербин» залишити без задоволення, а оскаржувані судове рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування апеляційним судом норм матеріального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3, виданого згідно з розпорядженням голови Світловодської районної державної адміністрації від 14 березня 2002 року № 125-р, є власником земельної ділянки НОМЕР_1, площею 3, 71 га, яка розташована на землях Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області.

01 лютого 2010 року між ФГ «Сербин» та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, який 22 жовтня 2010 року зареєстрований в установленому законом порядку за № 11 у Світловодському МРВ КРФДП «ЦДЗК» строком на 5 років, тобто до 22 жовтня 2015 року. Сторони узгодили, що договір набирає чинності після його підписання та державної реєстрації (пункт 43).

01 лютого 2010 року за актом приймання-передачі земельна ділянка передана в користування сільськогосподарському підприємству ФГ «Сербин».

За 2015 рік ОСОБА_3 виплачена орендна плата в розмірі 5 719, 75 грн.

18 вересня 2015 року позивачем направлено на адресу орендодавця лист з пропозицією про продовження терміну дії договору від 01 лютого 2010 року та проект додаткової угоди про поновлення договору терміном на 5 років, що підтверджено копією рекомендованого відправлення та про його вручення, з описом вкладення у цінний лист та квитанцією про оплату від 18 вересня 2015 року. Лист ОСОБА_3 отримано 25 вересня 2015 року.

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 у письмовій формі виявила свою волю не продовжувати з позивачем строк договору оренди, направивши повідомлення про припинення договору у зв'язку з закінченням його дії (пункт 37 договору), що підтверджується квитанцією про направлення рекомендованого листа від 22 вересня 2015 року.

Згідно з відповіддю начальника поштового відділення с. Павлівка від 30 січня 2016 року рекомендований лист з повідомленням за № 64 направлявся відповідачем ОСОБА_3 на адресу ФГ «Сербин» у м. Світловодськ, але не вручений і після закінчення терміну зберігання повернутий відправнику та особисто отриманий нею 05 листопада 2015 року.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідач пояснила, що 25 вересня 2015 року отримала проект додаткової угоди про поновлення дії договору оренди, проте письмово не відреагувала на зазначену пропозицію, так як 21 вересня 2015 року направляла позивачу повідомлення про припинення дії договору оренди. Намір не продовжувати угоду вона у категоричній формі усно висловлювала з серпня 2015 року особисто ОСОБА_4, який її намагався вмовити на подальший строк, та наполягала, що останньому було достеменно відомо про відсутність її згоди на продовження дії договору.

18 жовтня 2015 року відповідач уклала договір оренди земельної ділянки з ФГ «Велетень Плюс» строком на 7 років, за умовами якого (пункт 7) визначено, що орендна плата може здійснюватися у грошовій або натуральній формі, розмір якої становить 4 030, 55 грн. Цього ж дня складено акт приймання-передачі земельної ділянки та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Зазначений договір зареєстрований 23 жовтня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

12 листопада 2015 року головою ФГ «Велетень плюс» на адресу голови ФГ «Сербин» направлено повідомлення про укладення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_3 з проханням не чинити перешкоди у користуванні орендованою ним земельною ділянкою.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував таке.

У частині четвертій статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до правил статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки продовження дії (пролонгації) договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частинах восьмій та дев'ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, в якій передбачається, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п'ятою статті 33 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відмовляючи у задоволенні повних вимог ФГ «Сербин», суд апеляційної інстанції керувався тим, що орендодавець не виявила волевиявлення щодо продовження дії договору, проект договору, направлений заявником ОСОБА_3, не є ідентичним попередньому, під час укладення оспорюваного договору оренди землі сторонами дотримано всіх вимог, які необхідні для чинності договору.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Верховний Суд встановив, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, направлені на переоцінку доказів, що суперечить правилам частини першої статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, що ФГ «Сербин» належним чином виконувало умови договору про оренду земельної ділянки та повідомило ОСОБА_3 про намір продовжити їх дію на новий строк, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як встановлено судами, 21 вересня 2015 року ОСОБА_3 у письмовій формі виявила власну волю не продовжувати з позивачем строк договору оренди, про її волевиявлення свідчить направлене позивачу повідомлення про припинення договору у зв'язку з закінченням його дії (пункт 37 договору), що підтверджується квитанцією про направлення рекомендованого листа від 22 вересня 2015 року.

Таким чином, подальше направлення ФГ «Сербин» пропозиції про продовження оренди, так само як й продовження користування землею після закінчення терміну оренди, якому передувало відповідне волевиявлення орендодавця про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може є достатньою підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ними передбачені, а тому сторони повинні у місячний термін укласти додаткову угоду, є помилковими.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На той самий строк договір оренди земельної ділянки продовжений бути не може, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 191-VIII), при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ФГ «Сербин» укладено строком на 5 років. У додатковій угоді, яку направляв позивач, ним змінені істотні умови договору - термін його дії збільшено з 5 до 7 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, тому ФГ «Сербин» втратило своє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки.

Такі ж правові висновки викладено у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц (провадження № 61-8479сво18).

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про залишення касаційної скарги ФГ «Сербин» без задоволення, а рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року без змін.

Встановивши фактичні обставини, апеляційний суд правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, дослідив зібрані у справі докази та надав їм відповідну правову оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Сербин» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик