Справа № 372/3873/17
Провадження № 2-470/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

за участі секретаря Буртової О.Є.,

справа № 372/3873/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляційних збитків за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, уточнивши який остаточно просить суд стягнути з останнього на свою користь суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 29 209,39 гривень та інфляційні збитки за прострочення сплати аліментів в сумі 69 368,65 гривень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.02.2005 року розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.10.2003 року до досягнення дитиною повноліття та допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Проте, відповідач аліменти не сплачує і зазначене рішення в частині стягнення аліментів на утримання доньки ігнорує, у зв'язку з чим станом на 01.11.2018 року утворилася заборгованість за несплату аліментів в загальній сумі 97 689,08 гривень. З огляду на викладене, позивач зазначає, що він має право на стягнення неустойки (пені) за період з червня 2006 року по жовтень 2018 року включно, що складає 29 209,39 гривень та суми інфляційних збитків за період прострочення сплати аліментів в сумі 69 368,65 гривень, а всього просить стягнути з відповідача кошти в загальній сумі 98 578,04 гривні.

Ухвалою судді від 16.02.2018 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, з відзивом на позов щодо позовних вимог до суду не звертався, але подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги з урахуванням уточнень визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про зроблено відповідний актовий запис № 77 від 25.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області та видано Свідоцтво про народження серії І-БК № 102240.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.02.2005 року розірвано шлюб між сторонами, а за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.10.2003 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.10.2003 року до досягнення дитиною повноліття та допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З довідки-розрахунку від 08.11.2018 року виданої Обухівським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу № 2-1468/03 від 24.10.2003 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.10.2003 року до досягнення дитиною повноліття, станом на 08.11.2018 року становить 97 689,08 гривень.

Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст. 360-7 висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховним Судом України в постанові від 1 червня 2016 року у справі N 6-535цс16 висловлена наступна правова позиція. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Враховуючи те, що дії державного виконавця з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не визнані протиправними, довідка-розрахунок заборгованості по аліментам не скасована у судовому порядку та сума заборгованості по сплаті аліментів в судовому засіданні не оспорювалась відповідачем, суд приходить висновку про можливість здійснити розрахунок розміру пені на підставі нарахованого державним виконавцем розміру аліментів, який підлягає сплаті відповідачем.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 08.11.2018 року складає 29 209 (двадцять девять тисяч двісті девять) грн. 39 коп. та стягненню з відповідача підлягає саме в такій сумі, оскільки позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, доведені належними і допустимими доказами та не були спростовані відповідачем, а натомість він позовні вимоги визнав, а отже позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які присуджено за рішенням суду, при проведенні розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу суд бере за основу наданий позивачем розрахунок пені за період з червня 2006 року по жовтень 2018 року, протягом якого відповідачем не сплачувались аліменти.

Виходячи з предмету позову, позивачем окремо заявлено вимоги до відповідача про стягнення інфляційних збитків у розмірі 69 368,65 грн. із суми боргу у розмірі 97689,08 грн. за період з 19.06.2006 року по 31.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом ч. 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, вирiшуючи питання про наявнiсть вини як умови застосування вiдповiдальностi, передбаченої ст. 625 ЦК, слiд враховувати особливiсть правової природи цiєї вiдповiдальностi.

Беручи до уваги те, що наслiдки прострочення боржником грошового зобов'язання у виглядi iнфляцiйних нарахувань не є санкцiєю, а виступає способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матеріальних втрат кредитора вiд знецiнення грошових коштiв унаслiдок iнфляцiйних процесiв та отриманнi компенсацiї вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторовi, цi кошти нараховуються незалежно вiд вини боржника.

Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

В той же час, правовідносини, які виникли між сторонами спору стосуються зобов'язальних відносин, які виникають між батьками дитини щодо утримання неповнолітньої дитини, в даному випадку, виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, тому в розрізі даного спору не має місця випадок, встановлений актами цивільного законодавства, щодо виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду, як передбачено ст. 11 ЦК України.

За таких обставин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача, як боржника в процедурі виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки між сторонами спору зобов'язальні правовідносини не виникають, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

За змістом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних збитків підлягає до часткового задоволення, а тому суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 29 209 (двадцять девять тисяч двісті девять) грн. 39 коп., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судові витрати у відшкодування судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись статтями 141, 195, 196, статтями 11, 625 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 82, 141, 247, 265, 280-285,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляційних збитків за несплату аліментів задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки (пені) за а прострочення сплати аліментів в сумі 29 209 (двадцять девять тисяч двісті девять) грн. 39 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у відшкодування судового збору в розмірі 704 гривні 80 коп. на користь Державної судової адміністрації України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Зелений Гай, буд. 10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрації: 08700, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2018р.

Суддя Л.В. Потабенко