ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3642/18 Справа № 212/6515/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. о 15 годині 31 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці на вказаних підприємствах. Висновком МСЕК від 12 квітня 2016 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60% з березня 2016 року по 01 квітня 2017 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 28 березня 2016 року, наступна дата переогляду 01 березня 2017 року. При наступному переогляді від 07 березня 2017 року відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінилися, наступний переогляд 01 березня 2019 року.

Позивач просив суд: стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у розмірі 80 000, 00 грн. та ПрАТ «Суха Балка» на його користь моральну шкоду у розмірі 40 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 09 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком», ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі по 704,80 грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в діях відповідача ПрАТ «Суха Балка» відсутня протиправна поведінка, оскільки, позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, а тому підстави для покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Також зазначає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, а саме: відсотку втрати профпрацездатності позивача, характеру отриманого ним професійного захворювання та пов'язаних з цим моральних страждань, істотності вимушених змін в житті позивача, відсутності погіршення стану його здоров'я, а також ступеня вини ПрАТ «Суха Балка» та стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

Також, вважає, що позивач має можливість працевлаштуватися, оскільки висновком МСЕК позивачу не заборонена будь-яка праця, тому він може працювати у нормальних умовах праці.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача, посилається на те, що позивачем не підтверджений доказами факт заподіяння моральних страждань. На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ. Зазначає, що судом невірно стягнутий судовий збір, оскільки відповідно до вимог ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, а судовий збір стягнуто в повному обсязі, хоча позовні вимоги були задоволені частково. Крім того, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. Тобто, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку з настанням професійного захворювання, не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди з цієї підстави, позивач отримав професійне захворювання та моральні страждання з власної вини. Також, вказує, що суд не зазначив з яких підстав ПАТ «Кривбасзалізрудком» має відповідати за зобов'язаннями іншого підприємства та держави, якими конкретними засобами доказування підтверджується факт правонаступництва ПАТ «Кривбасзалізрудком». При цьому, суд першої інстанції поклав обов'язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ«Кривбасзалізрудком».

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 05 березня 1994 року по 26 вересня 2000 року працював підземним прохідником на ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» та був звільнений за власним бажанням (а.с. 9-11).

З 28 вересня 2000 року по 13 липня 2015 року працював підземним прохідником на шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», звільнився у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 9-11).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 09 лютого 2016 року у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: радикулопатія п/крижова L4, L5,S1, переважно справа, та шийна С5,С6,С7, переважно зліва, з вираженими статико-динамічними проявами у вигляді остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, колінних (ПФС першого-другогу ступеню) та ліктьових суглобів (ПФС першого ступеню), двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), периферичним нейроваскулярним синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А»; легенева недостатність першого-другого ступеню (а.с.20-21).

Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2016 року, причиною професійних захворювань позивача є робота підземним прохідником на проходці шахти «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», з повним робочим днем у підземних умовах, в умовах важкої фізичної праці, з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення(разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 38 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів /понад 30 градусів, % зміни: 47/8 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпусу(вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 260 при гранично допустимих до 100. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 :з вмістом кристалічного кремнію діоксиду пилу від 10% до 70% - 6,0 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 (а.с.14).

Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 09.02.2016 року № 242 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут ОСОБА_1 з 03.1994 року по 09.2000 року на Шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Суха Балка», підземним прохідником у шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 12 квітня 2016 року, ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з яких: 20% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 40% - по радикулопатії з 28 березня 2016 року до 01 квітня 2017 року, а також визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 28 березня 2016 року з наступним переоглядом 01 березня 2017 року (а.с. 22).

Висновком МСЕК від 07 березня 2017 року, ОСОБА_1 було підтверджено той же ступень втрати працездатності в загальному розмірі 60%, з яких: 20% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 40% - по радикулопатії з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2019 року, також повторно визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 01 квітня 2017 року з наступним переоглядом 01 березня 2019 року (а.с. 22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідачів відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2016 року, причиною професійних захворювань позивача є робота на ПАТ «Кривбасзалізрудком» впродовж 14 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

При цьому, в акті зазначено і те, що згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 09.02.2016 року № 242 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут ОСОБА_1 з 03.1994 року по 09.2000 року на Шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Суха Балка», підземним прохідником у шкідливих умовах праці.

Отже, обидва роботодавці - ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини роботодавців - ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка», якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка» щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційних скарг відповідачів щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Посилання представників відповідачів в апеляційних скаргах на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, про що його було повідомлено під підпис при укладення трудового договору, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що висновки суду першої інстанції, не ґрунтуються на належних доказах щодо правонаступництва ПАТ «Кривбасзалізрудком», колегією суддів сприймаються критично, з урахуванням того, що в суді першої інстанції відповідач проти цього не заперечував (а.с. 68-70).

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка» про те, що позивач має змогу працювати після встановлення професійного захворювання, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати за своєю професією надалі, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, та не знімають з роботодавця обов'язку з відшкодування такої шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг відповідачів в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів погоджується із стягнутим судом першої інстанції з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 розміром в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. та з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. й вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції взято до уваги роз'яснення, наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, тривалості його роботи в шкідливих умовах праці на кожному з підприємств, ступеня шкідливості умов праці, його стану здоров'я, який не покращився, що підтверджується висновком МСЕК від 07.03.2017 року, та виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється за фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» , щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги відповідачів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: