Справа № 716/1713/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.12.18 року м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Стрільця Я.С.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_3,
представника третьої особи ОСОБА_4,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Заставнівської РДА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Заставнівської РДА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Наддністрянській, 25 в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які протягом тривалого часу, а саме з 2015 року в ньому не проживають. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_5 це її колишня невістка, яка у 2015 році розірвала шлюб з її сином та з того часу в її будинку не проживає, однак зареєстрована. Відповідач ОСОБА_6 це її онука, яка із 2015 році разом із матірю ОСОБА_5 не проживає в її домоволодінні, однак зареєстрована. Додала також, що неповнолітня ОСОБА_6 на даний час проживає з іншою бабусею в с. Чуньків, а ОСОБА_5 перебуває за межами України. Крім того, вказала, що через реєстрацію відповідачів в її будинку вона не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю, а саме оформити субсидію.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності чи перенесення судового засідання на іншу дату від них не надходило.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Заставнівської РДА ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Заставнівської РДА №01-39/21-2501 від 14.12.2018 року.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, справу зі згоди позивача та представника позивача ОСОБА_3 розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, представника позивача ОСОБА_3, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул.. Наддністрянській, 25 в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області, що вбачається із копії облікової картки обєкта по господарського обліку на 2016 -2020 роки, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №23072834 від 09.03.2010 року, рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30.08.2010 року, що набрало законної сили та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27280333 від 10.09.2010 року (а.с. 22-26).
У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані також відповідачі, що вбачається з акту обстеження матеріально- побутових умов проживання №1201 від 09.08.2018 року та довідки сільської ради (а.с.18-19).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
З вищевказаного акту обстеження матеріально- побутових умов проживання (а.с. 18) також вбачається, що відповідачі з 2015 року у будинку позивача не проживають. На сьогоднішній день позивач ОСОБА_2 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у її домоволодінні.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні вказали, що відповідач ОСОБА_5 це колишня невістка позивача, а ОСОБА_6 це її онука. У 2015 році ОСОБА_5 розірвала шлюб із сином позивача і з того часу разом із донькою в будинку позивача не живе однак зареєстрована.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач ставить вимогу про визнання такою, що втратила право на користування належним позивачу житловим будинком неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
Частиною 2 та 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе.
Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач з 2015 року відповідач ОСОБА_5 разом із донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку позивача ОСОБА_2 не проживають, добровільно покинули домоволодіння позивача, добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються.
За вказаних обставин, в судовому не доведено позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто зняття її з реєстрації не буде суперечить її інтересам. Саме тому, суд приходить до висновку, що Висновок органу оіпки та піклування Заставнівської РДА не відповідає встановленим обставинам справи та порушує право власності позивача.
На підставі, викладеного, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим в с. Василів по вул. Наддністрянській, 25 Заставнівського району Чернівецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Суддя Я.С. Стрілець