30 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
представника позивачів ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі посилаються на те, що 01.06.2009 року між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_6 передала відповідачу грошову позику в розмірі 90 000 доларів США під 12 % річних. При цьому, дата повернення позики у розписці не була чітко вказана. Відповідно до записів на розписці, відповідачем борг був частково погашений. Станом на 15.11.2011 року залишок боргу становить 10 000 доларів США під 12 % річних. Але відповідачем не вжито жодних заходів щодо погашення решти боргу, а тому на даний час сума боргу складається з основного боргу в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 266 500 грн., та відсотків в розмірі 7 200 доларів США, що за курсом НБУ становить 191 880,00 грн.
Як вказують позивачі, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, і вони є її спадкоємцями в рівних долях.
Враховуючи викладене, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості з відсотками в рівних частинах та судові витрати.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва ОСОБА_7. від 05 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою судді Скрипки О.І. від 19.01.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки від 01 червня 2009 року відповідач ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_6 у борг грошові кошти у сумі 90 000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12 % річних. Строк повернення коштів в розписці не вказано (а.с.24).
З відміток на вказаній розписці вбачається, що станом на 15.11.2011 року відповідачем було повернуто ОСОБА_6 частину боргу, залишок боргу становить 10 000 доларів США.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла (а.с.18).
Спадкоємцями померлої ОСОБА_6 є позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.19-21).
23.09.2017 року представником позивача на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення боргу, яка була повернута відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с.22, 23).
Станом на час звернення позивачів до суду з даним позовом сума боргу відповідача складається з основного боргу в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 266 500 грн., та відсотків в розмірі 7 200 доларів США, що за курсом НБУ становить 191 880,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.
За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові суду від 11.11.2015 року №6-1967цс15 та №6-996-цс17 від 13.12.2017 року.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.
У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.
Згідно п.2 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачі, як спадкоємці кредитора ОСОБА_6, набули її прав та обов'язків за договором позики, укладеним між ОСОБА_6 та відповідачем. Сума боргу та відсотків відповідачем не спростована. Відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору на користь кожного з позивачів в розмірі по 1527,94 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 510, 512, 514, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено та підписано 07 серпня 2018 року.

Суддя