Справа № 214/5913/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Хомініч С.В.,

секретарі судового засідання Горбунова Л.С., Соколовська Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/5913/16-ц

за первісним позовом ОСОБА_1

до відповідача - 1: ОСОБА_2,

відповідача - 1: ОСОБА_3,

третя особа: ОСОБА_4,

про визнання права власності та поділ майна, що є у спільній сумісній власності

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до відповідача - 1: ОСОБА_1,

відповідача - 2: ОСОБА_4,

треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: державний нотаріус Артеменко Любов Михайлівна завідувач Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, державний нотаріус Тімошенко Ольга Віталіївна завідувач Другої Криворізької нотаріальної контори, ОСОБА_3,

про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власності

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_7 (на підставі довіреності від 14.03.2016)

від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2: ОСОБА_8. (на підставі договору про надання юридичних послуг від 11.11.2016 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2233), ОСОБА_9 (на підставі довіреності від 02.03.2017)

за участю:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_7,

відповідача - 1: за первісним позовом - ОСОБА_2,

відповідача - 2: за первісним позовом - ОСОБА_3,

представника відповідача - 1 за первісним позовом - ОСОБА_9,

третьої особи за первісним позовом - ОСОБА_4,

СУТЬ СПОРУ:

Представник позивача ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом 20.10.2016 (Т. 1 а.с. 4-8), уточнивши позовні вимоги в редакції від 17.12.2018 (Т. 2а.с. 28-29), та просила суд: визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 який складається з житлового будинку А-1, гараж Г, огорожі 31, воріт №2, водоколонки -І, замощення - ІІ; поділити житловий будинокАДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину будинку вартістю 101065,25 грн. і припинити її право у спільній сумісній власності; стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі розпорядження Рудоуправління імені Кірова від 18.03.1994 № К 008 видане свідоцтво про право спільної сумісної власності від 22.03.1994 на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_3. Співвласник ОСОБА_10 являлась бабусею позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла. Право власності на належну її 1/4 частину житлового будинку набула її дочка ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.08.1999

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_12 померла. Вона являлась матір'ю позивача ОСОБА_1 та 3 особи по справі ОСОБА_4

Після її смерті спадщину на 1/4 частину житлового будинку прийняв ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2014 №2-2469.

Під час отримання спадщини після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_12 свідоцтво про право власності на житловий будинок у порядку приватизації було у наявності, що підтверджується текстом свідоцтва про право на спадщину від 27 08.1999, в якому зазначено, що спадкове майно, тобто 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1, належала спадкодавцю ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.03.1994, виданого на підставі розпорядження Рудоуправління мені Кірова від 18.03.1994 № К 008, зареєстрованого в Криворізькому Бюро технічної інвентаризації в реєстраційної книзі № 7/2п, стр.01, запис №3670.

Свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на будинок заходились у 3 особи по справі ОСОБА_4 під час оформлення ним спадщини, потім він передав їх ОСОБА_2

На неодноразові запитання про надання оригіналу свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на будівлю, необхідних ОСОБА_1 для вирішення деяких юридичних питань, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідали, що оригінал свідоцтва про право власності на житлове приміщення та технічний паспорт втрачені.

Факт реєстрації права власності будинку підтверджується довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 09.09.2016 №149672, в якій зазначено про те, що відповідно даних архівної справи станом на 31.12.2012 право власності на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро БТІ» в реєстровій книзі №7/2П-91-1670 на ім'я ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.1994 Рудоуправлінням ім. Кірова згідно з розпорядженням №К-008 від 18.03.1994.

У зв'язку з відсутністю правоустановчого документу на житлове приміщення ОСОБА_1 не має можливості здійснювати усі свої права власника, які надані їй законом.

Нею приймалися заходи до отримання дублікату свідоцтва, однак отримати його не являється можливим. Оголошення в міському засобі масової інформації про втрату оригіналу документа (із вказівкою всіх даних втраченого документа: серія, номер, прізвища власників, адреса) і визнання його недійсним опубліковано, що підтверджується оригіналом об'яви у газеті «Звезда - 4».

Під час прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 її спадкоємцем ОСОБА_4 виділено 1/4 частину із спільної сумісної власності. Усі інші співвласники: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишились співвласниками спільного сумісного майна, тобто 3/4 часток будинку.

ОСОБА_1 бажає поділити спільну сумісну власність, шляхом визначення ідеальних часток кожного із співвласників, та визнання за нею права власності на належну їй 1/4 частину домоволодіння.

23.12.2016 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подала заперечення на позовну заяву (Т. 1 а.с. 66-68). В яких вказала, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки правовстановлюючі документи не втрачені, а знаходяться у неї. ОСОБА_1 не зверталася до неї з проханням надати їй оригінал свідоцтва. Жодних перешкод у користуванні власністю вона позивачу не чинить, ці питання жодного разу не обговорювалися. Також зазначала, що виділити в натурі частку позивача неможливо, оскільки остання не надала технічний план можливості фактичного поділу відповідно до рівності часток усіх співвласників.

19.06.2017 ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: державний нотаріус Артеменко Любов Михайлівна завідувач Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, державний нотаріус Тімошенко Ольга Віталіївна завідувач Другої Криворізької нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власності ( Т. 1 а.с. 95-100). В зустрічній позовній заяві просила суд визнати частково недійсними:

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264 після смерті ОСОБА_10 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючою обов'язки завідувача Сьомої державної нотаріальної контори, в частині видачі цілої частки спадкового майна, що складало 1/4 частину житлового будинку на ім'я ОСОБА_12;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155 після смерті ОСОБА_12 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори в частині обсягу спадкового майна, а саме - 1/4 частки житлового будинку на ім'я ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом: демонтажу залізної огорожі (паркану) на земельній ділянці у дворі навколо будинку за адресою: АДРЕСА_1; надання їй права проходу через ворота; а також зобов'язання ОСОБА_4 надати ключі від вхідних воріт та припинити будівельні роботи на земельній ділянці вказаного житлового будинку до письмового узгодження з іншими співвласниками.

19.12.2018 ОСОБА_2 зменшила обсяг позовних вимог шляхом виключення вимоги про демонтаж залізної огорожі (паркану) на земельній ділянці у дворі навколо будинку за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки третя особа ОСОБА_4 за час розгляду справи самостійно її демонтував (Т. 2 а.с. 42).

19.06.2017 ухвалою суду об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження первісним позовом (Т. 1 а.с. 122-123).

ОСОБА_2 обґрунтувала свої вимоги у зустрічній позовній заяві тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_14. ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла ОСОБА_10. ОСОБА_2, доводиться донькою померлій ОСОБА_14 та онукою померлій ОСОБА_10 Таким чином у зв'язку з тим, що її мати ОСОБА_14 померла раніше бабусі ОСОБА_10, вона є спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_10 у відповідності до частини 2 статті 529 ЦК України в редакції 1963 року.

Після смерті ОСОБА_10 залишилася спадщина у вигляді 1/4 частини будинку загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Станом на день смерті ОСОБА_10 вона була зареєстрована за місцем відкриття спадщини - за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв па час існування вказаних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, вона у відповідності до діючого на той час законодавства, може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживала та була зареєстрована на час відкриття спадщини разом з померлою. Прийнявши спадщину вона фактично, протягом тривалого часу не оформлювала свої права, отримавши роз'яснення нотаріуса, що не обмежена ніяким строком.

Зрештою для того, щоб оформити право власності на спадкове майно документально, вона звернулася до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори. Проте у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.03.2017. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину в постанові зазначена відсутність предмету спадкування. Згідно вказаної постанови, свідоцтво про право на спадщину на вказану 1/4 частку будинку вже видане на ім'я ОСОБА_12.

Дійсно, як вбачається з матеріалів вказаної справи. ОСОБА_12, що доводиться матір'ю відповідача ОСОБА_4, отримала свідоцтво про право на спадщину 27 серпня 1999 року на 1/4 житлового будинку, видане нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обов'язки нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори.

Вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину є частково недійсним, оскільки вона як спадкоємиця першої черги за ч. 2 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року теж мала право на частину спадкового майна, а отже була позбавлена можливості отримати 1/8 частку вказаного будинку (1/4 : 2 = 1/8). Вже після смерті ОСОБА_12 спадщину у вигляді вказаної 1/4 житлового будинку прийняв її син - ОСОБА_4. Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.12.2014 на 1/4 житлового будинку, видане державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В.

Таким чином, її законні інтереси спадкоємця, який прийняв спадщину фактично, порушені при видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264 після смерті ОСОБА_10 на1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., в частині видачі цілої частки спадкового майна, що складало 1/4 частину житлового будинку, на ім'я ОСОБА_12. Спадкоємцем 1/2 частки спадщини, а значить відповідно 1/8 частини житлового будинку, вказаних в зазначеному свідоцтві є вона, ОСОБА_2 В разі отримання вказаної частки спадкового майна, частина будинку, що видавалася в наступному свідоцтві про право на спадщину після смерті ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_4 зменшилася б до 1/8. Тобто, є всі підстави вважати частково недійсним також і свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155 після смерті ОСОБА_12 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори в частині обсягу спадкового майна, а саме - 1/4 частки житлового будинку.

Ситуація, що склалася щодо прав власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 призвела до того, що станом на сьогоднішній день нерухоме майно перебуває в сумісній власності чотирьох осіб: в спільній сумісній власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, а також в спільній частковій власності ОСОБА_4 з розміром ідеальної частки 1/4 будинку.

Приблизно з весни 2015 року ОСОБА_4 почав вести будівництво навколо входу в будинок та коридору, позначеному в технічному паспорті на плані земельної ділянки як «а». Він відгородив значну частину повір'я, звівши металеву огорожу, яка позначена в технічному паспорті на плані земельної ділянки пунктиром, що проходить від гаражу «Г» до коридору з виходом з будинку «а 1». Коридором «а 1» та прилеглим до нього виходом з будинку користуюся вона та інший співвласник ОСОБА_3 Також ОСОБА_4 звів бетонну огорожу (паркан) та ворота зі сторони будинку, яка виходить на вулицю Севастопольська. Встановивши ворота та заперши їх на замок, ОСОБА_4 не дає їм ключі та не пускає її та ОСОБА_3 проходити до свого входу в будинок (коридору «а 1»). Крім того, в огородженій залізним парканом частині подвір'я ОСОБА_4 держить двох собак, що унеможливлює прохід через ворота до її частини будинку.

Відтак, вона разом із ОСОБА_3 змушена була зламати частину паркану (огорожі) зі сторони, що примикає до подвір'я будинку АДРЕСА_7 щоб бодай якось потрапляти до свого житла. Тепер вона змушена ходити через отвір в паркані (огорожі) під вікнами у сусідів з будинку АДРЕСА_7 що спричиняє значні незручності їй та сусідам.

Хоче звернути увагу, що огороджена залізною огорожею (парканом) частина подвір'я, що позначена в технічному паспорті на плані земельної ділянки (аркуш справи 14) пунктиром та проходить від гаражу «Г» до коридору з виходом з будинку «а 1», примикає також і до частини житлового будинку, якою фактично користується вона разом із ОСОБА_3

Зведення паркану, відгородження частини подвір'я, замикання воріт порушує її права як співвласника вказаного будинку, оскільки вона не може нормально користуватися своєю власністю, утримувати її, здійснювати поточний та капітальний ремонти, обслуговувати своє майно, навіть нормально потрапити до свого житла.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання ним чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач за первісним позовом, одночасно відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Уточнила, що бажає, щоб їй виділили її частку в майні в ідеальних долях, а не в натурі.

Представник позивача за первісним позовом одночасно відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, так як минув строк позовної давності.

Відповідач - 1 за первісним позовом, одночасно позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9, кожен окремо, в судовому засіданні просили відмовити позивачу ОСОБА_1 в зв'язку з безпідставністю заявлених нею вимог, так як її права ніким не порушуються. Вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Уточнили, що зменшують позовні вимого щодо знесення металевої огорожі. Так як ОСОБА_15 за час розгляду справи самостійно її зніс. Щодо позовної давності представник пояснив, що вони дізналися про видане свідоцтво на спадщину лише коли отримали копію позову. Після того, як дізналися, що свідоцтво про право на спадщину видане неправомірно на все спадкове майно, звернулися до нотаріуса. Який їм відмовив у видачі свідоцтва з тої підстави, що відсутнє спадкове майно. У зв'язку з такими обставинами, вважав строк позовної давності не пропущеним.

Відповідача - 2 за первісним позовом, одночасно третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3, в судовому засіданні просив відмовити позивачу ОСОБА_1 в зв'язку з безпідставністю заявлених нею вимог, так як її права ніким не порушуються. Проти задоволення вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом не заперечував, просив їх задовольнити.

Третя особа за первісним позовом, одночасно відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 При цьому, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, вказав, що йому уже видано свідоцтво про право на спадщину, та причин визнавати його недійсним він не вбачає.

Треті особи за зустрічним позовом, державні нотаріуси Артеменко Л.М. та Тімошина О.В., кожен окремо, до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі (Т. 1 а.с. 169, 173, 193).

24.10.2016 ухвалою суду відкрито провадження по справі (Т. 1 а.с. 52).

19.06.2017 ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву (Т. 1 а.с. 95-100).

19.06.2017 ухвалою суду об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження первісним позовом (Т. 1 а.с. 122-123).

19.06.2017 ухвалою суду призначено по справі судову оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження по справі (Т. 1 а.с. 124-125).

09.08.2017 надійшов висновок експерта (Т. 1 а.с. 128-145).

10.08.2017 ухвалою суду відновлено провадження по справі (Т. 1 а.с. 146).

17.12.2018 ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву (Т. 2 а.с. 28-29).

19.12.2018 ОСОБА_2 зменшила позовні вимоги (Т. 2 а.с .42).

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Розглядаючи заявлені позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 суд виходить з їх часткової доведеності та необхідності часткового задоволення позову з таких підстав.

На підставі розпорядження Рудоуправління імені Кірова від 18.03.1994 № К 008 видане свідоцтво про право спільної сумісної власності від 22.03.1994 на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 108).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01 березня 1907 року (Т. 1 а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_10 залишилася спадщина у вигляді 1/4 частини будинку загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на належну їй 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 набула її дочка ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264, виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючою обов'язки завідувача Сьомої державної нотаріальної контори (Т. 1 а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_12 померла, що видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (Т. 1 а.с.11).

Після смерті ОСОБА_12 спадщину у вигляді вказаної 1/4 частини житлового будинку прийняв її син - ОСОБА_4. Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155, виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори (Т. 1 а.с. 12).

З системного аналізу перелічених документів суд дійшов висновку, що станом на день ухвалення рішення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в сумісній власності чотирьох осіб: в спільній сумісній власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, частки кожного з яких не визначені, а також в спільній частковій власності ОСОБА_4 з розміром ідеальної частки 1/4 будинку.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 заявлено вимогу при визнання за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Однак суд не знаходить підстав для задоволення вказаної вимоги.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право власності може захищатися пред'явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 754/3144/16-ц.

В матеріалах справи наявний правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності ОСОБА_1 на частину будинку АДРЕСА_1 Оригінал знаходиться у відповідача ОСОБА_2, що остання підтвердила в судовому засіданні. З чого можна зробити висновок, що правовстановлюючий документ не втрачений.

Крім того, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_7, не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорюють чи не визнають право власності ОСОБА_16 на житловий будинок.

З огляду на викладене, суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_16 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок є необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права, а тому задоволенню позовні вимоги в цій частині не підлягають.

Розглядаючи вимогу уточненого первісного позову від 17.12.2018 про поділ спільної сумісної власності, а саме житлового будинку, шляхом поділу житлового будинку, що є у спільній сумісній власності, шляхом визначення ідеальних часток співвласників, про що вказала представник ОСОБА_7 у судовому засіданні 19.12.2018, та визнання за позивачем права власності на належну їй частину домоволодіння, суд зазначає таке.

Зважаючи на зазначене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки у позові вимога про поділ житлового будинку вказана як «поділити житловий будинок», що в своєму розумінні є поділом в натурі. У судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги, представник ОСОБА_7 від поділу не відмовлялася, проте конкретизувала вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності у ідеальних долях. Тому суд дає оцінку як поділу майна в натурі, так і у визначенні ідеальних долей.

Спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в сумісній власності чотирьох осіб: в спільній сумісній власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, частки кожного з яких не визначені, а також в спільній частковій власності ОСОБА_4 з розміром ідеальної частки 1/4 будинку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано доказів можливості поділу спірного домоволодіння в натурі, наявних варіантів фактичної можливості виділити частку позивача та технічний план розподілу відповідно до рівності часток усіх співвласників. В зв'язку з чим суд дійшов висновку, що поділити спірне майно в натурі неможливо, тому заявлена вимога задоволенню не підлягає.

При цьому, визначення ідеальних часток співвласників та визнання за ОСОБА_1 права власності на належну їй частину домоволодіння, слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи зазначену норму, кожному з співвласників спірного домоволодіння належить по 1/4 частині будинку АДРЕСА_1, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на визначену частку за ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.

Оскільки суд задовольнив вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, то відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на нього припиняється. В зв'язку з чим в задоволенні вимоги про припинення за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 слід відмовити.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 суд виходить з їх доведеності та необхідності задоволення позову з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16 лютого 1996 року (Т. 1 а.с. 103).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01 березня 1907 року (Т. 1 а.с. 102).

ОСОБА_2, доводиться донькою померлій ОСОБА_14 та онукою померлій ОСОБА_10 Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження її матері ОСОБА_14 НОМЕР_4 від 18.12.1950 (Т. 1 а.с. 104), свідоцтвом про одруження її матері ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10) серії НОМЕР_5 від 17 травня 1969 року (Т. 1 а.с. 105), її свідоцтвом про народження, виданим на дошлюбне прізвище ОСОБА_18 серії НОМЕР_7 від 18.11.2016 (Т. 1 а.с. 106) та її свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 17.09.1988 (Т. 1 а.с. 107).

Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК України в редакції від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_14 померла раніше її бабусі ОСОБА_10, то ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_10 у відповідності до частини 2 статті 529 ЦК України в редакції 1963 року.

Стара редакція Цивільного кодексу України використовується у зв'язку з тим, що спадщина відкрилася до 2004 року, тобто до ухвалення Цивільного кодексу України в редакції 2004 року.

Після смерті ОСОБА_10 залишилася спадщина у вигляді 1/4 частини будинку загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.03.1994 (Т. 1 а.с. 108).

Станом па день смерті ОСОБА_10, ОСОБА_2 була зареєстрована за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується довідкою № 393, виданою вуличним комітетом № 4 (Т. 1 а.с. 109).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв па час існування вказаних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України 14.06.1994, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином, у відповідності до діючого на той час законодавства, ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, пооживала та була зареєстрована на час відкриття спадщини разом з померлою.

У відповідності до п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України 14.06.1994, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 31.03.2017 останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки відсутній предмет спадкування, тобто на 1/4 частку житлового будинку видане свідоцтво про право на спадщину за законом 27.08.1999 на ім'я ОСОБА_12 без урахування частки ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 110).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_12, що доводиться матір'ю відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, отримала свідоцтво про право на спадщину 27 серпня 1999 року на 1/4 житлового будинку (Т. 1 а.с. 10), видане нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обов'язки нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори.

Однак, суд дійшов висновку, що вказане свідоцтво про право на спадщину є частково недійсним, оскільки ОСОБА_2 як спадкоємиця першої черги за ч. 2 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року теж мала право на частину спадкового майна, а отже була позбавлена можливості отримати 1/8 частку вказаного будинку (1/4 : 2 = 1/8).

Вже після смерті ОСОБА_12 спадщину у вигляді вказаної 1/4 житлового будинку прийняв її син - ОСОБА_4. Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.12.2014 на 1/4 житлового будинку (Т. 1 а.с. 12), видане державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В.

Таким чином, законні інтереси спадкоємця ОСОБА_2, яка прийняла спадщину фактично, були порушені при видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264 після смерті ОСОБА_10 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючою обов'язки завідувача Сьомої державної нотаріальної контори в частині видачі цілої частки спадкового майна, що склало 1/4 частину житлового будинку, на ім'я ОСОБА_12 Спадкоємцем 1/2 частки спадщини, а значить відповідно 1/8 частини житлового будинку, вказаних в зазначеному свідоцтві є ОСОБА_2 В разі отримання вказаної частки спадкового майна, частина будинку, що видавалася в наступному свідоцтві про право на спадщину після смерті ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_4 зменшилася б до 1/8.

Тобто, є всі підстави вважати частково недійсним також і свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155 після смерті ОСОБА_12 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори в частині обсягу спадкового майна, а саме - 1/4 частки житлового будинку.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеним та підлягають задоволенню шляхом визнання частково недійсними: свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264 після смерті ОСОБА_10 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючою обов'язки завідувача Сьомої державної нотаріальної контори, в частині видачі цілої частки спадкового майна, що складало 1/4 частину житлового будинку на ім'я ОСОБА_12, змінивши частку спадкового майна на 1/8 частку житлового будинку, який згідно правовстановлюючого документу, в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155 після смерті ОСОБА_12 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори в частині обсягу спадкового майна, а саме - 1/4 частки житлового будинку на ім'я ОСОБА_4, змінивши частку спадкового майна на 1/8 частку житлового будинку, який згідно правовстановлюючого документу, в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/8 частину житлового будинку, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Що стосується позовної вимоги за зустрічним позовом про усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні власністю, суд дійшов до таких висновків.

Безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони за зустрічним позовом є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 Відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_4, на дату подання позову, належить 1/4 частина даного будинку. Житловий будинок та господарські споруди розташовані на земельній ділянці, правовстановлюючі документи на яку відсутні в матеріалах справи. Зі слів сторін по справі - не оформлені належним чином. Реального поділу будинку між співвласниками не проведено, що визнається сторонами по справі, та документального підтвердження протилежного суду не надано.

Як стверджувала позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 здійснив добудову до житлового будинку, в результаті чого збільшив його площу, як загальну так і житлову. Такі твердження підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. А саме, згідно свідоцтва про прийняття спадщини від 23.12.2014 (Т. 1 а.с. 12) ОСОБА_4 отримав у спадок 1/4 частину житлового будинку, який згідно правовстановлюючого документу, в цілому складається з житлового будинку А- 1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м. При цьому, як видно з технічного паспорта на ім'я ОСОБА_4 від 13.11.2014 (Т. 1 а.с. 13-17) проведено самочинно збудовано (реконструкція житлового будинку «А-1» 2014 рік), та загальна площа складає 73,9 кв.м., житлова площа - 39,5 кв.м. Під час проведення експертизи судовий експерт Бихно М.В. встановила, що житловий будинок «А-1» 1938 року забудови, у 2014 році добудована прибудова житлового будинку (Т. 1 а.с. 130-зворот).

З наданих позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 акту від 05.04.2017 (Т. 1 а.с. 112) та фотокарток (Т. 1 конверт з фотокартками №113) встановлено, що окрім зазначеної вище прибудови, ОСОБА_4 відгородив значну частину повір'я, звівши металеву огорожу, яка позначена в технічному паспорті на плані земельної ділянки (Т. а.с. 14) пунктиром, що проходить від гаражу «Г» до коридору з виходом з будинку «а 1». Коридором «а 1» та прилеглим до нього виходом з будинку користується ОСОБА_2 та інший співвласник ОСОБА_3 Також ОСОБА_4 звів бетонну огорожу (паркан) та ворота зі сторони будинку, яка виходить на вулицю Севастопольська. Встановивши ворота та заперши їх на замок, ОСОБА_4 не дає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключі та не пускає їх проходити до свого входу в будинок (коридору «а 1»). Крім того, в огородженій залізним парканом частині подвір'я ОСОБА_4 тримає двох собак.

Для проходу до своєї частини домоволодіння ОСОБА_2 зламала частину паркану (огорожі) зі сторони, що примикає до подвір'я будинку АДРЕСА_7 щоб потрапляти до свого житла (Т. 1 а.с. 112, Т. 1 конверт з фотокартками №113).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, ОСОБА_22 та ОСОБА_1, яким у спільному майні належить на праві власності 3/4 частини будинку, надавали свою згоду на реконструкцію будинку, здійснення до нього прибудови.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Стаття 383 ЦК України встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_4 без належного дозволу та погодження із співвласниками домоволодіння спільного користування здійснив його реконструкцію, чим неправомірно збільшив свою частку у спільній частковій власності, що призвело до порушення будівельних норм і правил, а також прав інших співвласників житлового будинку.

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.3 Правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абзац 2 пункту 1.4.4 Правил).

При цьому для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися документи, серед яких згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності (пункт 1.4.5 Правил).

Отже, будівельні роботи з реконструкції житлового будинку проводилися ОСОБА_21 без належного дозволу, з чого слід дійти висновку, про те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 порушив встановлений законом порядок для здійснення реконструкції житлового будинку, не отримавши згоду інших співвласників.

Доводи ОСОБА_4 про те, що проведена реконструкція не порушує права співвласників (користувачів) іншої частини домоволодіння, є неспроможними, оскільки внаслідок реконструкції шляхом добудови до будинку площа домоволодіння, а саме 1/4 частини відповідача, та його частка у спільній сумісній власності збільшилася, чим порушені права інших співвласників.

Окремо слід зазначити, що земельна ділянка на якій розташоване спірне домоволодіння знаходиться у тимчасову користуванні, право власності на яку сторонами не оформлено.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункт б частини третьої статті 152 ЗК України).

Таким чином, встановлено, що дії ОСОБА_4 щодо встановлення паркану з бетонним фундаментом на території домоволодіння та земельної ділянки, яка призначення для обслуговування житлового будинку, обмежує вільний доступ інших співвласників до будинку, заважає проходженню та підтриманню будинку в належному стані.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як визначено в статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи

З огляду на ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими, доведеним та підлягають задоволенню шляхом усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом: надання їй права проходу через ворота у двір будинку за адресою: АДРЕСА_1; а також зобов'язання ОСОБА_4 надати ключі від вхідних воріт та припинити будівельні роботи на земельній ділянці вказаного житлового будинку до письмового узгодження з іншими співвласниками та отримання відповідного дозволу .

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, на підтвердження своїх позовних вимог надала належні, допустимі та достовірні докази, які приймаються судом, та оцінюються як достатні та в своїй сукупності повністю доводять доводи позивача, в зв'язку з чим позовні вимоги зустрічного позову в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заяви представника позивача за первісним позовом та одночасно відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 про застосування позовної давності. Суд дійшов висновку, що позовна давність ОСОБА_2 не пропущена. Так, дійсно баба ОСОБА_2 - ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 не пропущений оскільки вона була зареєстрована разом зі спадкодавцем на день її смерті та фактично вступила в управління спадковим майном. Доказів того, що ОСОБА_2 була обізнана, про видачу свідоцтв про право на спадщину матеріали справи не містять. Натомість, як прослідковується з хронології розгляду справи, позовна заява подана до суду 20.10.2016. Як стверджує ОСОБА_2 саме в додатках до позову, вона побачила свідоцтва про право на спадщину. Виявивши порушення свого права на частку у спадщині після смерті її баби, остання звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 31.03.2017 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тобто, отримавши позов з додатками, побачивши свідоцтва, ОСОБА_2 вчиняє активні дії для захисту свого права. Отримавши відмову від нотаріуса, подає зустрічну позовну заяву. З чого суд зробив висновок, що до дати пред'явлення позову ОСОБА_2 не була обізнана в порушенні її прав як спадкоємця, та відповідно, строк позовної давності нею не пропущений.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується главою 8 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь позивача ОСОБА_1 слід частково стягнути судові витрати в загальному розмірі 9489,96 грн. (з розрахунку 1010,65 грн. (за задоволену вимогу майнового характеру) + 200 грн. ( послуги адвоката), + 275,60 грн. ( за заяву про забезпечення позову), + 270 грн. (за надання витягу), + 34 грн. (за надання довідки), + 149,71 грн. (послуги БТІ.)+2000 грн. (вартість послуг експерта) + 5550 грн. (правнича допомога)), по 4744,98 грн. з кожного, в рахунок часткового відшкодування судового збору та інших витрат пропорційно частині задоволених вимог. При цьому надміру сплачений судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 367,35 грн (з розрахунку 1378 -1010,65=367,35) повернути ОСОБА_1 з державного бюджету.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках на користь позивача ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в загальній сумі 1920 грн. по 960 грн. з кожного, в рахунок повного відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, ст.стт.280-284, 287, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності та поділ майна, що є у спільній сумісній власності - задовольнити частково.

Визначити частки у співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, у спільній сумісній власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 визначивши, що кожному із співвласників належить по 1/4 частині.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частку житлового будинку, який в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 квм., житловою площею 30.0 кв.м., водоколонки І, вимощення ІІ, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати по 4744 грн. 98 коп. з кожного.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з державного бюджету 367 грн. 35 коп. в рахунок надміру сплаченого судового збору.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: державний нотаріус Артеменко Любов Михайлівна завідувач Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, державний нотаріус Тімошенко Ольга Віталіївна завідувач Другої Криворізької нотаріальної контори, ОСОБА_3, про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власності - задовольнити повністю.

Визнання частково недійсними:

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3447 серії АВВ № 589264 після смерті ОСОБА_10 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Артеменко Л.М., завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючою обов'язки завідувача Сьомої державної нотаріальної контори, в частині видачі цілої частки спадкового майна, що складало 1/4 частину житлового будинку на ім'я ОСОБА_12, змінивши частку спадкового майна на 1/8 частку житлового будинку, який згідно правовстановлюючого документу, в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2469 серії НАК № 524155 після смерті ОСОБА_12 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 виданого державним нотаріусом Тімошиною О.В., завідувачем Другої криворізької державної нотаріальної контори в частині обсягу спадкового майна, а саме - 1/4 частки житлового будинку на ім'я ОСОБА_4, змінивши частку спадкового майна на 1/8 частку житлового будинку, який згідно правовстановлюючого документу, в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30.0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., водоколонки І, вимощення II, огорожі № 1,2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Усунути перешкоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користуванні власністю шляхом: надання їй права проходу через ворота за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 надати ключі від вхідних воріт та припинити будівельні роботи на земельній ділянці вказаного житлового будинку до письмового узгодження з іншими співвласниками та отримання відповідного дозволу.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати по 960 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_4

ОСОБА_7, адреса місця заходження: АДРЕСА_5

ОСОБА_9, адреса місця заходження: АДРЕСА_6

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: АДРЕСА_1

Державний нотаріус Артеменко Любов Михайлівна завідувач Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, адреса місця заходження: вул. Дніпровське шосе, 16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Державний нотаріус Тімошенко Ольга Віталіївна завідувач Другої Криворізької нотаріальної контори, адреса місця заходження: вул. Станіслава Конткевича, 37, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Повний текст рішення по справі складено та підписано 28.12.2018.

Суддя Хомініч С.В.