Справа № 474/1034/18
Провадження № 2/474/320/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.18 року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Фасій В.В.

при секретарі судового засідання Багрін Н.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

без участі: позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташованої на території Врадіївської селищної ради Миколаївської області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Армійській (Червоноармійській), 44, смт. Врадіївка, Миколаївської області, належну на підставі державного акту ОСОБА_4, яка померла 28.01.2004 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що при зверненні до відповідача, яка являється донькою спадкодавця, та відчужувачем за договором дарування житлового будинку на її, позивача, користь, як обдарованого, з проханням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_4, що складається із вищезазначеної земельної ділянки, укладення угод щодо неї, відповідач відмовлявся, посилаючись на відсутність коштів. Станом на сьогодні вона протягом 14 років являється власником житлового будинку по вказаній адресі, однак не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним, з підстав того, що земельна ділянка під будинком належить ОСОБА_4, та в іншому порядку, крім судового вона не може захистити свої невизнані права.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не зявилася, звернувшись до суду з заявою (вх. № 5741 від 29.11.2018 року) про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Крім цього, просить судові витрати по сплаті судового збору залишити за нею.

Представник позивача ОСОБА_2 впідготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Крім цього, просив судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 в ході підготовчого судового засідання позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що в 2003 році вона набула від своєї матері ОСОБА_4, на підставі договору дарування, право власності на житловий будинок, розташований по вул. Армійській (Червоноармійській), 44, смт. Врадіївка, Миколаївської області,а в 2004 році зазначений житловий будинок передарувала позивачу по справі ОСОБА_1 Предметом договорів дарування у 2003 та 2004 роках спірна земельна ділянка не була, свідоцтво про право на спадщину на цю ж земельну ділянку, після смерті матері ОСОБА_4 вона не отримувала, та оформляти наміру немає, за відсутністю коштів, про що подала в судовому засіданні письмову заяву.

Сторони просили суд прийняти рішення по справі про задоволення позову під час підготовчого судового засідання, у звязку з визнанням позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні учасники справи визнали обставини, що за життя ОСОБА_4 набула право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Армійській (Червоноармійській), 44, смт. Врадіївка, Миколаївської області, у травні 2003 року на підставі договору дарування передала обдарованому ОСОБА_3 в дар житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за вказаною адресою, та у січні 2004 року померла, а також, що ОСОБА_3, є донькою ОСОБА_4 та єдиним спадкоємцем після її смерті, яка 25.10.2004р. передала ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище Магомедова) Т. В. в дар цей же житловий будинок з господарськими будівлями, а остання прийняла його в дар, та що спірна земельна ділянка не була предметом договорів дарування від 20.05.2003р. та від 25.10.2004р., та її цільове призначення станом на день розгляду справи в суді (для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Армійській, 44 смт.Врадіївка) не змінювалося, що підтверджується також наявними у справі доказами, а саме державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1731 від 10 січня 1994 року, свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 178498 від 28.01.2004 року, свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ № 209346 від 05.10.1968р., свідоцтвом про народження серії ІІ-АВ № 448237, видане повторно 15.03.1968р., довідкою державного нотаріуса № 1346/01-16 від 29.11.2018р., свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 114505 від 01.09.2015р., договором дарування від 25.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 51.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на земельну ділянку.

При прийнятті рішення, суд керується ст.ст. 30, 67 Земельного кодексу Української РСР (в редакції 1990р.), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара.

Також, суд керується положенням підп. Ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня 2007р., - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Та ст. ст.1268, 1296 ЦК України, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Те ж саме передбачено іст. 120 ЗК України, згідно якої право на земельну ділянку переходить до набувача житлового будинку, будівлі чи споруди з моменту набуття права на цей будинок, будівлю чи споруду.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вивчивши та дослідивши наявні по справі докази, суд вважає доведеним, що разом з переходом, в 2004році, права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Армійська (Червоноармійська), 44, смт. Врадіївка, Миколаївської області, до позивача ОСОБА_1 перейшло і право вланості на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, а тому з врахуванням того, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалося, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташованої на території Врадіївської селищної ради Миколаївської області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Армійській, 44, смт. Врадіївка, Миколаївської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1731, виданого 10 січня 1994 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 841, належну ОСОБА_4, яка померла 28.01.2004 року.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій