Справа № 2-833/10 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1552/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивачки ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника апелянта ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2010 року в складі судді Білінської Г.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, з участю третьої особи обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третіх осіб обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківської районної адміністрації м. Львова про визнання права на майно,-

встановила:

В грудні 2009 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, просила зобов»язати відповідача повернути їй гараж та сарай, що на АДРЕСА_1, а також усунути перешкоди у користуванні цим майном.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_6 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, просив визнати за ним право власності на офісне приміщення загальною площею 774,9 кв.м. на АДРЕСА_2.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2010 року первісний позов задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_2

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 774,9 кв.м. на АДРЕСА_2

11.06.2018 року на вказане рішення суду Львівська міська рада подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, надав доказам неправильну оцінку.

Звертає увагу, що суд не залучив до участі у справі власника земельної ділянки Львівську міську раду, при цьому суд визнав право власності на офісне приміщення, проте не перевірив факт відсутності належним чином оформленого права на землю під будівництво офісного центру, оскільки земельна ділянка надавалася в оренду позивачці ОСОБА_2 для обслуговування гаража.

З врахуванням того, що Львівська міська рада не брала участі у справі, просила поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року задоволено клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2010 року та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської міської ради ОСОБА_5, позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження необхідно закрити з наступних підстав.

Відкриваючи ухвалою від 25 червня 2018 року провадження по справі та поновляючи пропущений строк апеляційного оскарження, суддя апеляційного суду виходив з того, що строк апеляційного оскарження Львівською міською радою пропущено з поважних причин, відповідно з метою забезпечення права на апеляційне оскарження поновив пропущений строк.

Частиною 1 ст. 294 та частиною 4 статті 295 ЦПК України в редакції, яка була чинною у 2010 році, були встановлені наступний порядок і строки апеляційного оскарження: заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно із п. 13 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судові рішення, які ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України (у редакції від 20.12.2011 року, що набрала чинності 15.01.2012 року), незалежно від поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного рішення.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржуване в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції ухвалене 28 січня 2010 року.

Апеляційну скаргу на вказане судове рішення подано Львівською міською радою 11 червня 2018 року (через 8 років), тобто після спливу одного року з моменту оскарження, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України (у редакції від 20.12.2011 року, яка діяла до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року) незалежно від поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного рішення.

Згідно із роз'ясненнями, що викладені у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Беручи до уваги те, що апеляційне провадження відкрито з порушенням вимог ст. 297 ЦПК України (в редакції від 20.12.2011 року), оскільки апеляційна скарга Львівською міською радою, як органом місцевого самоврядування, подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення, а про зазначені обставини стало відомо після відкриття провадження, тому апеляційне провадження необхідно закрити.

Керуючись ст.ст. 259, 358, 362, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Закрити апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, з участю третьої особи обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третіх осіб обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківської районної адміністрації м. Львова про визнання права на майно

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 20 грудня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк