Справа №333/2070/18
Провадження №4-с/333/28/18
УХВАЛА

Іменем України

03 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

державного виконавця Лаврухіна В.М.,

представника ПАТ «МетаБанк» Гриценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна Вадима Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МетаБанк», -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 року до суду зі скаргою на дії державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Лаврухіна В.М. звернулась ОСОБА_1, яка зазначила, що на виконанні у вказаного виконавця перебуває виконавче провадження №52480551 з примусового виконання виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А. Згідно п. 1.1 кредитного договору від 09.08.2007 р. №16А, позичальнику банком було видано кредитні кошти в іноземній валюті - 48 710,00 дол. США. 25.01.2008 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №103, з метою виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором №16А від 09.08.2007 р. Пунктом 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею 65,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 Таким чином, на виконанні відділу знаходиться виконавчий лист про стягнення на користь банку суми заборгованості за кредитним договором, виданим в іноземній валюті, забезпеченням за яким є єдине житло боржника.

23.10.2017 року на адресу виконавчої служби ОСОБА_1 було направлено заяву про недопущення порушень прав боржника при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за валютним кредитним договором. Зокрема, в заяві було зазначено про заборону звертати стягнення на будь-яке майно боржника, окрім предмета іпотеки за валютним кредитом.

12.04.2018 року державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій обл. Лаврухіним В.М. в порушення вимог закону було складено акт опису та арешту АСВП №55907778 майна, яке знаходилося в АДРЕСА_3. При цьому, державним виконавцем було описано та накладено арешт на все майно, яке знаходилося у вказаному кіоску без встановлення власника (володільця) вказаного майна. Державний виконавець не взяв до уваги того факту, що боржник ОСОБА_1 є лише реалізатором, а не власником вказаного майна, про що нею було надано відповідні документи державному виконавцю. На прохання боржника державним виконавцем не було відкладено виконавчі дії для надання документів, які б підтверджували право власності іншої особи, які знаходилися у боржника на реалізації. При цьому, державний виконавець при встановленні власника вказаного майна посилається на п. 1.3 договору поставки від 01.02.2018 р., копію якого було долучено до акту опису майна.

Державним виконавцем не було взято до уваги товарні накладні, в яких було зазначено умову продажу товару «реалізація», замість того, державний виконавець взяв зі столу ОСОБА_1 договір поставки від 01 лютого 2017 року, змінив на ньому дату з 2017 на 2018 р., та керуючись лише вказаним договором, вирішив питання про те, що саме ОСОБА_1 є власником товару, який було незаконно описано. Про факт зміни дати договору свідчить п. 6.1 договору, згідно з яким, цей договір діє до 31.12.2017 року. Таким чином, державним виконавцем було арештовано та описано майно осіб, які не є боржником.

В акті опису майна від 12.04.2018 року державний виконавець відобразив пояснення ОСОБА_1 про те, що майно, яке знаходилося в кіоску, їй не належить, оскільки вона його лише реалізує.

Посилання державного виконавця на те, що згідно п. 1.3 договору поставки, право власності у ОСОБА_1 виникло з моменту отримання вказаного товару, є безпідставним, оскільки вказаний договір не відноситься до товару, який було вилучено, на договорі було змінено дату, про що було зазначено в п. 2 вказаної Заяви. Також державним виконавцем було порушено вимоги закону під час складання постанови про опис та вилучення майна боржника.

Пунктом 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 р. зазначається, що державний виконавець самостійно приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами.

В той же час, постанова про опис та арешт майна боржника складена не особисто державним виконавцем, зокрема арк. 4-16 постанови складені та написані не державним виконавцем Лаврухіним В.М., а іншою особою.

У зв'язку із зазначеним, ОСОБА_1 просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. щодо: складання акту №55907778 від 12.04.2018 року; винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника №55907778 від 12.04.2018 року при виконанні виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 р. по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А. Визнати незаконними та скасувати: акт державного виконавця №55907778 від 12.04.2018 р.; постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника №55907778 від 12.04.2018 р. винесені державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. при виконанні виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 р. по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А.

05.05.2018 року до суду з Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшли заперечення Лаврухіна В.М. на скаргу, в яких останній зазначив, що 01.03.2018 року на адресу відділу повторно надійшла заява стягувача ПАТ «МетаБанк» про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа № 333/8376/15-ц, виданого 13.09.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором № 16А від 09.08.2007 року - 5 281 доларів 55 центів США - заборгованості по простроченим процентам; 61 442,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

02.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55907778 з примусового виконання виконавчого листа № 333/8376/15-ц, виданого 13.09.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором № 16А від 09.08.2007 року - 5 281 доларів 55 центів США - заборгованості по простроченим процентам; 61 442,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

12.03.2018 року на адресу відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 5590778 з примусового виконання виконавчого листа № 333/8376/15-ц, виданого 13.09.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, однак боржниця жодного разу не з'явилась до відділу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 5590778.

Державний виконавець діяв на підставі ст.ст. 18,19 Закону України «Про виконавче провадження»: для примусового виконання виконавчого листа № 333/8376/15-ц ним було здійснено перевірку майнового стану боржника, та встановлено, що боржник ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 03.02.2000 року у АДРЕСА_3, про що свідчили наявні у даному кіоску відповідні документи.

12.04.2018 року державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було описано рухоме майно, що знаходилось у вказаному кіоску.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, згідно з якою було встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, дане майно виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитом, наданими їй ПАТ «МетаБанк» в іноземній валюті згідно іпотечного договору від 09.08.2007 року. Таким чином, саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 виступає предметом іпотеки та виступає як забезпечення ОСОБА_1 за споживчими кредитами, наданими їй ПАТ «Мета Банк» в іноземній валюті згідно договору від 09.08.2007 року і квартира підпадає під дію Закону України «Про виконавче провадження».

Договір поставки № 28 від 01.02.2018 року було укладено вже після укладення кредитного договору від 09.08.2007 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1, таким чином, описане державним виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.04.2018 року рухоме майно, що знаходилось у АДРЕСА_3, не можна віднести до майна, що підпадає під п.2 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Заява ОСОБА_1 від 23.10.2017 року про виконання або причини невиконання виконавчого листа відсутня в матеріалах виконавчого провадження № 55907778, так як постанова про відкриття виконавчого провадження винесена лише 02.03.2018 року. В матеріалах виконавчого провадження наявна заява ОСОБА_1 від 12.03.2018 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Заяв про відкладення виконавчих дій від сторін виконавчого провадження не надходило та до матеріалів виконавчого провадження не долучалось, обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій визначених Законом України «Про виконавче провадження» відсутні, тому державним виконавцем були проведені виконавчі дії з опису майна боржника.

Під час проведення 12.04.2018 року виконавчих дій з опису майна боржника ОСОБА_1, боржницею було надано договір поставки № 28 від 01.02.2018 року, який було при свідках сфотографовано державним виконавцем, однак ніяким чином будь-які зміни державний виконавець в цей документ не вносив, оскільки у п. 6.1. «строк дії договору та інші умови», зазначено наступне: цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, в тому числі і щодо нарахування неустойки за цим договором. Сторони домовилися, що у випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору, не повідомить другу сторону про припинення його умов (розірвання), договір вважається автоматично пролонгованим на наступний рік на тих же умовах, оскільки підтвердження припинення дії даного договору державному виконавцю надано не було. Отже, даний договір автоматично був пролонгований на наступний рік та діє на даний час, а тому підстав змінювати дату з 2017 на 2018 рік у державного виконавця не було.

12.04.2018 року державним виконавцем було складено акт державного виконавця, в якому зазначено, що під час опису майна ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 остання надала пояснення, що майно яке описано та арештовано, перебуває у неї під реалізацією від постачальників. Проте, ОСОБА_1 надано договір поставки № 28 від 01.02.2018 року, відповідно до якого пунктом 1.3 передбачено набуття нею прав власності з моменту підписання товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Крім того, ОСОБА_1 надано товарні накладні від 01.01.2017 року, 10.03.2018 року, 01.02.2018 року, 15.02.2018 року, з яких державним виконавцем зроблено фотокопії та додано до матеріалів виконавчого провадження. Даний акт було складено у присутності двох понятих, представника стягувача, державних виконавців відділу та особисто боржниці ОСОБА_1, про що свідчить їхні особисті підписи у акті. До того ж підписуючи даний акт, який було зачитано державним виконавцем всім присутнім, ОСОБА_1 не надала жодних заперечень щодо зазначеного в акті державного виконавця у тому числі дати договору поставки № 28.

Отже, твердження ОСОБА_1, що державним виконавцем не було взято до уваги наданих нею документів, та зміни державним виконавцем договору поставки від 01 лютого 2017 року на 2018 рік, та прийняття помилкового рішення про те, що боржниця ОСОБА_1 є власником товару, який незаконно описано, можна віднести до такого, що не відповідає дійсності та є помилковим.

Що стосується порушення державний виконавцем при складанні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме, що постанова про опис майна (коштів) боржника складено не особисто державним виконавцем, зокрема арк. 4-16 постанови складені та написані не державним виконавцем, а іншою особою, то дане твердження спростовується тим, що для проведення виконавчих дій з опису майна боржника за поданням начальника відділу Чорноуса В.М. на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» було утворено виконавчу групу, до складу якої входили державні виконавці Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, за допомогою яких державним виконавцем Лаврухіним В.М. було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.04.2018 року та про присутність яких було зазначено у даній постанові.

14.05.2018 року до суду від стягувача ПАТ «МетаБанк» надійшло заперечення на скаргу ОСОБА_1, в якому зазначено, що за рішенням суду від 02.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 16А від 09.08.2007 року.

01.03.2018 року виконавчий лист щодо ОСОБА_1 виданий на підставі вказаного рішення суду був повторно пред'явлений АТ «МетаБанк» на виконання до Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя де і перебуває на примусовому виконанні (ВП 55907778). В ході виконавчого провадження державним виконавцем Лаврухіним В.М. було здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_3. Стягувач вважає, що доводи скарги безпідставні.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

В даному випадку на виконанні в ДВС знаходиться рішення суду про стягнення боргу, а не щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і жодних дій, направлених на примусову реалізацію іпотечного майна, що підпадає під дію зазначеного Закону державний виконавець і не здійснював, а відтак і порушень даного закону не відбулося.

Майно, що було описано та вилучено державним виконавцем не підпадає під дію ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», тому на нього може бути звернуто стягнення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не являється власницею товару, не спростовується доводами скарги. Договір № 28 від 01.03.2018 року був особисто наданий ОСОБА_1 державному виконавцю (у присутності двох понятих), що відображено в Акті державного виконавця від 12.04.2018 року АСВП №55907778, в якому ОСОБА_1 особисто поставила свій підпис і підтвердила обставини, що були встановлені державним виконавцем з приводу наданих нею документів. Пункт 1.3 договору встановлює, що право власності на товар переходить до покупця - ОСОБА_1 з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від постачальника до покупця не визначений сторонами. ОСОБА_1 було надано товарні накладні від 01.01.18 року, 01.02.18 року, 15.02.18 року, 10.03.18 року. Копії договору №28 від 01.03.2018 року та товарних накладних долучено 12.04.2018 року до матеріалів виконавчого провадження. Інших документів чи посилання на них ОСОБА_1 надано не було, що свідчить про те, що описаний товар є власністю ОСОБА_1

Крім цього, ОСОБА_1 лише 26.04.2018 року звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ в частині порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оскаржуваний акт та постанова датовані 12.04.2018 року, на цих документах наявний особистий підпис ОСОБА_1, що свідчить про те, що про оскаржувані документи боржнику стало відомо 12.04.2018 року. Отже, ОСОБА_1 пропущено строк подачі скарги, а клопотання про поновлення строку, пропущеного з поважних причин відсутнє. Законних підстав для задоволення скарги не має.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила її задовольнити. Суду пояснила, що вона дійсно уклала у 2007 році кредитний договір з ПАТ «МетаБанк», є рішення суду про стягнення з неї суми заборгованості, яке вона виконує по можливості, так як є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 1 400 грн., оформлена приватним підприємцем і працює з 2017 року реалізатором в АДРЕСА_3. Власником кіоску є ОСОБА_8, яка платить їй заробітну плату , а саме: певний відсоток від продажу товару. Вона укладала договори поставки товару (канцелярії) для реалізації з окремими фізичними-особами підприємцями, у т.ч. з ОСОБА_9 Товар постачається в кіоск майже кожного тижня. Вона, як приватний підприємець звітує в податкову, її річний дохід на рік складає приблизно 19 000 грн. 12.04.2018 року державним виконавцем було описано та накладено арешт на майно, яке знаходилось в кіоску, проте, воно їй не належить і ці зауваження державним виконавцем не були прийняті до уваги. Нею було надано державному виконавцю договір поставки товару від 01.02.2017 року, в якому державний виконавець самостійно здійснив виправлення, а саме змінив рік з 2017 на 2018. Також, вона повідомила, що товар від різних постачальників і документи на нього знаходяться у неї вдома, тому може надати їх через деякий час, але незважаючи на це державним виконавцем було описано та накладено арешт на весь товар, який знаходився у кіоску.

Представник заявника - ОСОБА_2 скаргу підтримав, просив її задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 за виконавчим провадженням є боржником. Під час виконання рішення суду державним виконавцем порушено п.2 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як кредитний договір № 16А від 09.08.2007 року було укладено в іноземній валюті. Під час складання 12.04.2018 року акту опису майна державним виконавцем Лаврухіним В.М. та постанови про опис та арешт майна не перевірено належність майна, так як ОСОБА_1 є виключно реалізатором товару. Також звернув увагу на те, що постанову про акт опису і арешту майна боржника від 12.04.2018 року було складено декількома державними виконавцями, що суперечить відповідній Інструкції. Крім того, ОСОБА_1 надала до суду договір поставки від 30.12.2017 року, укладений між ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_1, де зазначено, що товар постачається на реалізацію, покупець зобов'язаний оплатити за товар в кінці терміну реалізації. Право власності на товар до покупця в момент його поставки не переходить. Вважає, що державний виконавець неправомірно описав та наклав арешт на все майно, яке знаходилось в АДРЕСА_3.

Державний виконавець Лаврухін В.М. у судовому засіданні заперечував проти скарги, суду пояснив, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження № 55907778, де боржником є ОСОБА_1 про стягнення з останньої на користь ПАТ «МетаБанк» суми боргу в розмірі 204 044 грн. 34 коп. В добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 не виконує. 12.04.2018 року начальником Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя Чорноусом В.М. на підставі його подання від 11.04.2018 року було винесено постанову про утворення виконавчої групи для проведення виконавчих дій з опису майна, що має великі об'єми. 12.04.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 було проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 Під час цієї виконавчої дії остання надала договір поставки від 01.02.2018 року, в якому зазначено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від постачальника до покупця не визначений сторонами (п. 1.3 договору), договір укладено між ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_1 Це і було підставою для опису і арешту всього майна, яке знаходилось в АДРЕСА_3. Під час підписання акту та постанови про опис та арешт майна боржника, ОСОБА_1 жодних зауважень не надала.

Представник ПАТ «МетаБанк» - Гриценко Ю.В. заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1, так як вважає, що вона умисно ухиляється від виконання рішення суду. Дії державного виконавця Лаврухіна В.М. направлені на примусове виконання рішення суду. Крім того, дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та іпотеки. В даному випадку на виконанні у відділі виконавчої служби знаходиться рішення суду про стягнення боргу, а не щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і жодних дій, направлених на примусову реалізацію іпотечного майна не було проведено. Вважає, що державний виконавець діяв у межах закону та жодних порушень під час проведення виконавчих дій не допустив.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.03.2018 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіним В.М. відкрито виконавче провадження № 55907778, в якому боржником є ОСОБА_1, а стягувачем - ПАТ «МетаБанк» (а.с. 50).

Того ж дня, Лаврухіним В.М. винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 по цьому виконавчому провадженню, що не суперечить вимогам ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.52).

Враховуючи, що від ОСОБА_1 12.03.2018 року на адресу начальника ВДВС Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області поступила заява про надання можливості ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №55907778 (а.с. 57), суд вважає, що цей факт свідчить про те, що державний виконавець виконав вимоги ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме надіслав постанову про відкриття виконавчого провадження , тому ОСОБА_1 була належним чином була повідомлена про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Посилання заявника та її представника щодо порушення державним виконавцем Лаврухіним В.М. вимог підпункту 2 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд не приймає до уваги, так як у вказаній нормі Закону йдеться мова про неможливість примусового стягнення іншого майна у разі недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). В даному випадку факт реалізації (переоцінки) предмета іпотеки за кредитним договором від 09.08.2007 року №16А, відсутній.

12.04.2018 року державним виконавцем Лаврухіним В.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. До проведення виконавчих дій були залучені державні виконавці - Алімова Є.А., Лаврова К.А., Нєдєльська О.Г., Стеблій Ю.В., Тимофєєва О.Г. Виконавчі дії проведені у присутності понятих відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 копію вказаної постанови отримала, про що свідчить її підпис (а.с. 68-85).

Того ж дня, Лаврухін В.М. склав акт опису та арешту майна боржника за участю понятих та в присутності державних виконавців: Алімової Є.А., Лаврової К.А., Нєдєльської О.Г., Стеблій Ю.В., Тимофєєвої О.Г. (а.с. 67). Зазначений акт отримано боржником ОСОБА_1 (а.с. 67).

У судовому засіданні було оглянуто оригінал виконавчого провадження №55907778, в якому міститься копія договору №5 оренди майна, торгового місця та надання послуг ринку між ТОВ «Торгсервіс» та ОСОБА_8 від 01.11.2017 року, з якого вбачається, що орендоване майно - торгове місто загальною площею 20,5 м2 і встановлений павільйон № 91 літ. Ж3 площею 18,5 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 106-110), до договору додано розрахунок орендної плати (а.с. 111), акт прийому-передачі від 01.11.2017 року (а.с. 112).

Факт здійснення орендної плати ОСОБА_8 за умовами вказаного договору оренди підтверджено копіями рахунками та квитанціями про внесення орендної плати, згідно яких ОСОБА_8 оплатила, а ТОВ «Торгсервіс» прийняло грошові кошти (а.с. 113-134).

Таким чином, на думку суду зазначені документи підтверджують доводи ОСОБА_1, що саме ОСОБА_8 є орендатором АДРЕСА_3.

Крім того, у виконавчому провадженні міститься копія договору поставки № 28 від 01.02.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 (а.с. 86-88), до договору надано перелік товару, де отримувачем зазначено ОСОБА_1, умова продажу - реалізація (а.с. 89-105). Вказаний договір має виправлення у даті його укладання. Згідно п.1.3 зазначеного договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від постачальника до покупця не визначений сторонами (а.с. 22).

В судове засідання ОСОБА_1 було надано аналогічний договір, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 від 30.12.2017 року, за яким товар постачається на реалізацію, покупець зобов'язаний оплатити за товар в кінці терміну реалізації. Право власності на товар до покупця в момент його поставки не переходить (п. 1.3).

Суд, звертає увагу на те, що договір поставки від 30.12.2017 року було надано ОСОБА_1 в судовому засіданні лише 31.05.2018 року, до цього часу ні під час проведення виконавчих дій, ні при подачі скарги до суду зазначений договір на захист свого порушеного права надано не було.

Таким чином, суд вважає, за необхідне дані, які містить зазначений договір поставки від 30.12.2017 року визнати неналежними та недопустимими доказами у справі.

З договору поставки від 01.02.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 вбачається, що невід'ємними його частинами є товарні накладні, в яких зазначено перелік, найменування та кількість товару. З документів, які містяться у виконавчому провадженні вбачається, що товар був поставлений ОСОБА_1 для реалізації не тільки ФОП ОСОБА_9, а іншими постачальниками («Престиж», «BABY LAND»).

У судовому засіданні державний виконавець Лаврухін В.М. зазначив, що під час опису та арешту товару не звіряв його з товарними накладними, доданими ОСОБА_1 на місці здійснення виконавчої дії. При цьому, останній виконання припустив, що, можливо не все майно, яке описано і арештовано 12.04.2018 року належить саме ОСОБА_1 Водночас, зазначив, що у разі надання йому документів, які підтверджують власність іншої особи на цей товар, він прийме рішення про виключення його зі списку арештованого майна.

Отже, на думку суду під час здійснення опису та арешту майна ОСОБА_1 12.04.2018 року державний виконавець Лаврухін В.М. належним чином не перевірив власника вилученого товару та навіть не перевірив на співпадіння товар, який зазначеного у накладних, наданих ОСОБА_1 та який перебував у наявності у кіоску.

12.04.2018 року на підставі подання державного виконавця Лаврухіна В.М. начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Чорноусом В.М. винесено постанову про утворення виконавчої групи по виконанню виконавчого провадження № 55907778/9-16.3-34 відносно боржника ОСОБА_1 (а.с. 66).

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2015 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5 постанова як окремий документ містить обов'язкові реквізити, у т.ч.: найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Таким чином, з аналізу вказаної норми Інструкції вбачається, що державний виконавець особисто виносить постанову, тобто особисто зазначає у ній обов'язкові реквізити та підписує її.

В даному випадку у порушення вимог зазначеної Інструкції постанову, а саме: резолютивну її частину складав не тільки державний виконавець Лаврухін В.М., а й інші державні виконавці, зазначені у постанові про як інші особи, які були залучені до проведення виконавчої дії (а.с.85). Цей факт не заперечував у судовому засіданні державний виконавець Лаврухін В.М.

Аналіз вимог Розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2015 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) «Виконавчі групи» також не надає права керівнику виконавчому групи, а ним є державний виконавець Лаврухін В.М., залучати до винесення окремих процесуальних документів інших державних виконавців - членів виконавчої групи.

Вимоги ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» та Розділу VII «Порядок стягнення на майно боржника» також вказаної Інструкції також свідчать про те, що винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника - це особиста процесуальна дія державного виконавця, а не процесуальна дія групи державних виконавців, навіть тих, які входять до виконавчої групи.

На думку суду, зазначене процесуальне порушення є суттєвим, та таким, що дає підстави вважати дії державного виконавця з приводу винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.04.2018 року неправомірними.

Враховуючи, що вказані дії державного виконавця визнані неправомірними, тому на думку суду, складання акту опису та арешту майна боржника від 12.04.2018 року також необхідно визнати неправомірним, тому що акт - це документ, що посвідчує певні встановлені факти або події і в даному випадку є похідним документом від накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, суд вважає, що дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. щодо складання акту державного виконавця ВП №55907778 від 12.04.2018 року та винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року під час здійснення виконавчого провадження ВП №55907778, відкритого за виконавчим листом №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 року необхідно визнати неправомірними та у зв'язку з цим зобов'язати державного виконавця повернути ОСОБА_1 майно, вилучене 12.04.2018 року у АДРЕСА_3, на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року.

Вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними і скасування акту державного виконавця №55907778 від 12.04.2018 року та постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника №55907778 від 12.04.2018 року, винесені державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Лаврухіним В.М. при виконанні виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 р. по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А є неналежним способом захисту порушеного права, передбаченого ст. 447 та ч.2 ст.451 ЦПК України.

Тому, на думку суду, зобов'язання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. повернути ОСОБА_1 майно, вилучене 12.04.2018 року у АДРЕСА_3, на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року буде достатньою мірою для усунення порушення, виявленого під час судового розгляду та поновлення порушених прав ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 447, 450,451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна Вадима Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. щодо складання акту державного виконавця ВП №55907778 від 12.04.2018 року та винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року під час здійснення виконавчого провадження ВП №55907778, відкритого за виконавчим листом №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 року - неправомірними.

Зобов'язати державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М., або іншого державного виконавця, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження ВП №55907778, відкрите за виконавчим листом №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 майно, вилучене 12.04.2018 року у АДРЕСА_3, на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 08.08.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод