ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 638/1500/18

Провадження № 22-ц/818/1213/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2 державна академія фізичної культури,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 серпня 2018 року, ухвалене суддею Хайкіним В.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної академії фізичної культури про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив сягнути з відповідача на його користь 52541 грн. недоплаченої соціальної стипендії та 704,8 грн. судового збору, сплаченого при предявленні позову до суду.

Позов мотивований тим, що серпні 2012 року його було зараховано до числа студентів першого курсу за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» вищого навчального закладу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури на денну форму навчання за рахунок коштів державного бюджету. У червні 2016 року він закінчив курс навчання за освітнім ступенем «бакалавр», а з вересня 2016 року продовжив навчання у цьому навчальному закладі для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» та у грудні 2017 року отримав відповідний диплом.

Вказує, що протягом 2012-2016 рр. навчальних років ХДАФК йому було недораховано та недоплачено 52541 грн. стипендії, з урахуванням виплачених 5690 грн., на виплату якої він мав право з 1 вересня 2012 року по 6 грудня 2016 року, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі по тексту Закон), як особа, батько якої є шахтарем, який має стаж підземної роботи не менш як 15 років та став особою з інвалідністю II групи, що давало йому право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Стверджує, що відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для відмови виплати йому стипендії у відповідному розмірі. Крім того, відповідно до положень ст.1215 ЦК України та ст.233 КЗпП України строк позовної давності на вказані правовідносини не поширюється. Також зазначає, що дізнався про порушення свого права по закінченню навчання, коли отримав довідки про розмір стипендії, тому у разі пропуску строку позовної давності просив його поновити.

У запереченнях на позов відповідач просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що при зарахуванні ОСОБА_1 на перший курс денної форми навчання за кошти державного бюджету відповідно наказу №339 від 10.08.2012, при переведенні наказом №187-ст від 30.08.2013 на інший факультет на підставі наказу «Щодо упорядкування структури академії»» №82 від 27.06.2013, та при вступі на магістратуру відповідно наказу №132 від 05.08.2016 позивач жодного разу не звертався а ні до деканатів, а ні до стипендіальної комісії про призначення йому соціальної стипендії та не надавав відповідних документів, які б підтверджували право на отримання пільг для призначення останньої. Між тим, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення шахтарської праці» позивач мав право на отримання соціальної стипендії протягом трьох років після здобуття ним загальної середньої освіти, але просить перерахувати та стягнути стипендію за весь період навчання. Крім того, ОСОБА_1 через неуспішність за результатами навчального семестру не мав права на призначення а ні академічної стипендії, яка йому була призначена, а ні соціальної. Посилається на відсутність у відповідача бюджетних асигнувань та пропуск позивачем строків позовної давності без поважних на те підстав.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної академії фізичної культури про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, на виконання свого процесуального обовязку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем в особі ОСОБА_2 державної академії фізичної культури його права на отримання соціальної стипендії шляхом не призначення такої, а обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В порушення п.п..6 п.6, п.8, абз.2 п.18 «Порядку призначення та виплати стипендій» позивач не подав документів та заяви для призначення відповідної стипендії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі та вирішити питання про судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що і у позові, а також зазначає, що 01 вересня 2012 року його було зараховано студентом ХДАФК як особу, якій Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» надано право на вступ до вищого навчального закладу поза конкурсом.

Вважає помилковим посилання суду на порушення ним п.п..6 п.6, п.8, абз.2 п.18 «Порядку призначення та виплати стипендій» щодо неподання ним документів та заяви для призначення відповідної стипендії, оскільки вказані пункти стосуються призначення соціальних стипендій студентам гірничих спеціальностей, ким він не являється, а також Закон, який має вищу юридичну силу, прийнято пізніше і ним встановлено більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів.

Вказує, що реалізація особою права на отримання соціальної стипендії не може бути поставлена в залежність від асигнувань. Посилаючись на «Інструкцію зі статистики заробітної плати», ст.1215 ЦК України та ст.233 КЗпП України вказує про відсутність підстав застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Звертає увагу на порушення судом норм процесуального права, зокрема, прийняття до уваги поданих відповідачем заперечень на позов, замість відзиву та порушення судом строків розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на ті ж обставини, що і у відзиві на позов.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі правил прийому до вищого навчального закладу ОСОБА_2 державна академія фізичної культури у 2012 році та рішення приймальної комісії від 08 серпня 2012 року №17, 18 був зарахований з 01 вересня 2012 року студентом першого курсу денної форми навчання, про що свідчить наказ ОСОБА_2 державної академії фізичної культури №339 від 10 серпня 2012 року та додаток до нього (а. с. 49-50)

Згідно наказу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури №184-ст від 13 вересня 2012 року, ОСОБА_1 призначено стипендію згідно постанови Кабінету міністрів України №882 від 12.07.2004 року з 01 вересня 2012 року у розмірі 730, 00 грн. (а. с. 51).

Відповідно до наказу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури від 30 серпня 2013 року №187-ст ОСОБА_1 переведено з факультету спортивних ігор та одноборств на факультет циклічних видів на підставі наказу №82 від 27.06.2013 року «Щодо упорядкування академії» (а. с. 52).

Згідно з наказом ОСОБА_2 державної академії фізичної культури «Про завершення навчання» від 31 травня 2016 року №97, на підставі пункту першого частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» та протоколів екзаменаційної комісії ОСОБА_2 державна академія фізичної культури від 30 травня 2016 року №21, ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію бакалавр викладач фізичного виховання, тренер з боксу (а. с. 53-54).

Відповідно до наказу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури «Про зарахування на навчання» від 05.05.2016 №132, ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2016 року студентом 5 курсу денної форми навчання за державним замовленням (а. с. 55-56).

Згідно наказу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури від 01.09.2016 року №257-ст, ОСОБА_1, студенту факультету підвищення кваліфікації, перепідготовки та заочного навчання, який вступив на 5 курс денного навчання факультету ПКП та ЗН, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №882 від 12 липня 2005 року з 01 вересня 2015 року призначено стипендію у розмірі 825, 00 грн. (а. с. 57-58).

Згідно наказу ОСОБА_2 державної академії фізичної культури від 29 грудня 2017 року №203 «Про завершення навчання» на підставі пункту першого частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» та протоколів екзаменаційної комісії ОСОБА_2 державна академія фізичної культури від 29 грудня 2017 року №34, ОСОБА_1 відраховано із числа студентів навчального закладу 29 грудня 2017 року у звязку із завершенням навчання, присвоєно кваліфікацію магістр тренер з обраного виду спорту (а. с. 59-60).

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду надав документи, що підтверджують наявність у його батька ОСОБА_3, який працював у виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Першотравенське» приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з 18.06.1984 року по 13.11.1990 року, інвалідності ІІ групи, причина інвалідності трудове каліцтво, зокрема: копію пенсійного посвідчення № серії ААЕ №664599, виданого 21.09.2010 року Пенсійним фондом України, копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №040147, копію акту №15 про нещасний випадок на виробництві, а також копію свідоцтва про народження серії І-КИ №097555, що підтверджує те, що його батьком є дійсно ОСОБА_3 (а. с. 4-8, 14).

Судом апеляційної інстанції встановлено та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 належить до кола осіб, на яких поширюється право на пільгову стипендію передбачену ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі по тексту Закон).

Позивачем до апеляційної скарги було долучено копію відповіді №50/01-16 від 23.01.2018 року (а.с.95), з якої вбачається, що ОСОБА_1 був зарахований з 01.09.2012 року студентом першого курсу денної форми навчання ХДАФК на підставі Рішення приймальної комісії від 08.08.2012 року та Наказу від 10.08.2012 року №339, як особа, якій ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» надано право на вступ до вищого навчального закладу поза конкурсом (код особливих умов вступу «116» Додаток до Наказу від 10.08.2012 №339) (а.с.50), тобто відповідачу було відомо про наявність у позивача відповідних пільг вже на час його вступу до ВНЗ.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 54 Закону України від 23.05.1991 р. № 1060-ХІІ «Про вищу освіту» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, тобто вступу позивача до ВНЗ) шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 року, окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

Цей нормативно-правовий акт у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у період, за який ОСОБА_1 просив стягнути вказану соціальну стипендію, приведений не був.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 р. № 345-V1 має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 р. № 882 про затвердження «Порядку призначення і виплати стипендії», а невнесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Тобто, як вірно було зазначено судом першої інстанції, що також закріплено чинним законодавством та підтверджено судовою практикою, виплата зазначених стипендій не залежить від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент, тобто ОСОБА_1 мала бути призначена стипендія у розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб з початку навчання.

Про наявність у позивача права на отримання стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, свідчить і правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постановах від 13.04.2016 року (справа №6-2981цс15)та від 01.06.2016 року (справа №6-1044цс16).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач у 2012, 2013 та 2016 роках деякий час отримував академічну стипендію (довідка про доходи ХДАФК вих.№04/1365 від 19.12.2017 року).

Отже, позивачу не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі, який передбачений ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а зазначені дії призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії.

Доводи відповідача про те, що судом не враховано положення Порядку необґрунтовані, оскільки той факт, що позивач не звернулася до відповідача із заявою про виплату йому соціальної стипендії не може бути підставою для відмови у задоволенні позову щодо стягнення відповідних коштів. Дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не залежить від встановленого Кабінетом Міністрів України механізму нарахування та виплати стипендій, а відсутність такого механізму не може бути підставою для позбавлення особи гарантованого їй державою права. Такий висновок вбачається також зі змісту Постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, прийнятої в межах розгляду справи №201/7284/17 (провадження 61-1732св17).

Крім того, зі змісту Порядку…№882 від 12 липня 2004 року вбачається, що він стосується осіб, які здобувають освіту за гірничою спеціальністю, тоді як позивач навчався за іншою спеціальністю. В цій частині судова колегія приймає доводи апеляційної скарги.

Відповідачем до постановлення оскаржуваного судового рішення місцевим судом, вчасно заявлено про застосування позовної давності (а.с. 42).

Доводи позивача про незастосування строків позовної давності до вказаних вимог, тому, що стипендія є платежем, який прирівнюється до заробітної плати (ст. 1215 ЦК України та п. 3.25 «Інструкції зі статистики заробітної плати»), судова колегія відхиляє, оскільки заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону України "Про оплату праці"), тоді як предметом спору даної цивільної справи є виплата позивачу соціальної стипендії, яка виплачуються на підставі законів, що встановлюють державні пільги і гарантії для окремих категорій громадян.

Тобто, на вказані правовідносини не поширюється законодавство, що стосується трудових правовідносин, а отже, як не поширюються і норми КЗпП, зокрема і в частині відсутності строків позовної давності.

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги той факт, що відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач народився 03 грудня 1994 року, повноліття він досяг 03 грудня 2012 року, вступив до ВНЗ 10 серпня 2012 року та мав право на отримання соціальної стипендії з вересня 2012 року, але позовна заява була подана позивачем до суду лише 2 лютого 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що про порушення свого права позивачу було відомо кожного місяця, під час отримання стипендії у розмірі, що є меншим від прожиткового мінімуму, оскільки згідно законодавства стипендія є щомісячним платежем, та критично ставиться як і суд першої інстанції до доводів позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав після отримання довідок про доходи, оскільки той факт, що він є дитиною шахтаря і вступив до вузу поза конкурсом йому було відомо з першого дня навчання.

Строк позовної давності розпочався з дня повноліття позивача 3 грудня 2012 року, але позивач не звертався до суду за захистом свого порушенного права.

Тому, клопотання про поновлення строків позовної давності, заявлене позивачем, не підлягає задоволенню, а захисту підлягає право позивача на отримання соціальної стипендії, яке порушено з 3 лютого 2015 року.

За період з вересня 2012 року по грудень 2012 року, тобто до досягнення позивачем повноліття, а також після повноліття і до 3 лютого 2015 року позовна давність сплинула.

Виходячи з наведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає недоплачена соціальна стипендія за період з 3 лютого 2015 року по 6 грудня 2016 року включно.

Так, з наведеного розрахунку вбачається наступне.

З лютого 2015 року за 7 місяців 2015 року розмір стипендії складав 1218 грн, тобто всього 8526 грн, за 4 місяці 2015 року по 1378 грн, тобто 5512 грн і за 2016 рік з врахуванням виплачених (11312-3300) складав 8012 грн. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по соціальній стипендії за період з лютого 2015 року по 6 грудня 2016 року в сумі 8526 грн + 5512 грн +8012 грн= 22050 грн. Загальна сума до стягнення складає 22050 грн.

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Щодо посилань позивача на порушення процесуальних норм слід зазначити.

Відповідач подав до суду свої заперечення на позов в порядку ст.180 ЦПК України, тобто реалізував надані йому процесуальні права. Зазначені інші порушення норм процесуального права в розумінні ст.376 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 державної академії фізичної культури, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 740,04 грн..

Позов заявлено на суму 52541 грн., задоволено позов на суму 20050 грн, що складає 42 %. Сплачено позивачем до суду першої інстанції судовий збір 704,80 грн,. до апеляційного суду 1057,20 грн., всього 1762 грн. Отже 42% від суми сплаченого судового збору складає 740,04 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 серпня 2018 року-скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 державної академії фізичної культури на користь ОСОБА_1 заборгованість по соціальній стипендії за період з 3 лютого 2015 року по 6 грудня 2016 року в сумі 22050 (двадцять дві тисячі п»ятдесят) грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити за спливом строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 державної академії фізичної культури на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 740 (сімсот сорок) грн. 04 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

ОСОБА_4

повний текст постанови

складено 26 грудня 2018 року