ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4629/18 Справа № 212/9067/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

27 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року про передачу за підсудністю цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України про захист прав споживача передано за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивачі подали апеляційну скаргу, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року залишена без руху для сплати судового збору в розмірі 352,40 грн.

На виконання ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких фактично висловився із незгодою із ухвалою суду апеляційної інстанції щодо підстав для сплати судового збору наполягаючи на застосуванні до заявлених позовних вимог ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.357 ЦПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Згідно з преамбулою ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Як видно з тексту позовної заяви позивачі не погоджуються із діями експертів Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, що до проведеної в рамках цивільної справи №2-403/11 призначеної ухвалою суду.

Отже, колегія суддів, приходить до висновку особами, які подають апеляційну скаргу не надано суду доказів, що перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законодавством строк та розмірі, підстави для звільнення позивачів від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відсутні. Вимоги ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги не виконано, недоліки не усунуто.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.п.1,29,32 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами і доповненнями, конвенція, Рекомендації щодо заходів,які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.81 та практика ЄСПЛ не визнають необхідності оплати судових витрат як обмеження права на доступ до суду. При цьому має забезпечуватися належний баланс між інтересами держави в стягненні судового збору, з одного боку, та позивача в можливості звернення до суду з іншого.

Колегія суддів звертає увагу, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Приймаючи до уваги процедурні вимоги, судом апеляційної інстанції прийнято вмотивовану ухвалу від 14 грудня 2018 року суду про залишення без руху апеляційної скарги для сплати судового збору у визначеному розмірі 352,40 грн., що становить 0,2 від прожиткового мінімуму доходів громадян, яка отримана апелянтом. Суд звертає увагу, що сума судового збору визначена судом, не виключає спроможність заявників її сплатити та не перешкоджає заявникам у доступі до правосуддя.

Проте, особами, які подають апеляційну скаргу не надано суду доказів, що перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законодавством строк та розмірі, не надано відомостей рівня фінансового стану позивачів, що визначений розмір буде становити для них надмірний тягар. Отже, недоліки апеляційної скарги не усунуто вимоги ухвали суду апеляційної інстанції не виконано.

Враховуючи викладене, вважаю, що підстави для звільнення позивачів від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відсутні.

Роз'яснити скаржнику, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року, необхідно вважати неподаною та повернути її апелянту.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суддя

У X В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року про передачу за підсудністю цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України про захист прав споживача, вважати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М.Бондар