Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 208/3512/16-ц

провадження № 61-21222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Тамакулової В. О., Калиновського А. Б., Повєткіна В. В.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 лютого 2016 року приблизно о 09 год 30 хв по вул. Сачка у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на його автомобіль «Volkswagen Сaddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. У результаті ДТП його автомобіль зазнав пошкоджень. ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні ДТП, що підтверджується повідомленням про ДТП від 04 лютого 2016 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника автомобіля ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «УПСК». Вказана страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 12 946,70 грн.

Звернувшись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Україна», він дізнався ринкові ціни на деталі, що пошкодженні у його автомобілі, які відповідно до замовлення від 18 лютого 2016 року складають 39 516,73 грн. Не погодившись із сумою страхового відшкодування, він звернувся до незалежного експерта із метою отримання звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП. Відповідно до звіту про оцінку вартості завданої шкоди власнику транспортного засобу від 09 березня 2016 року від № 06/03/16 розмір майнових збитків складає 28 104,76 грн.

Таким чином, йому не доплачено 35 000,00 грн, що складає різницю між перерахованим страховим відшкодуванням та розміром майнової шкоди.

Крім того, протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які спричинені пошкодженням його транспортного засобу. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 2 000,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів 35 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на проведення експертизи у розмірі 750,00 грн, а також судовий збір.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 26 570,23 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки страхової виплати, виплаченої позивачу ПрАТ «УПСК», не достатньо для повного відшкодування завданої майнової шкоди, тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 26 570,23 грн, необхідно стягнути із відповідачів. Розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням характеру страждань позивача складає 1 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «УПСК» задоволено частково. Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачу здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12 946,70 грн, визначеному відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Висновок страхової компанії про визначення вартості заподіяної шкоди позивач не спростував. Наданий позивачем звіт про оцінку вартості майнової шкоди не береться до уваги, оскільки складений без повідомлення відповідачів та без урахування експлуатації автомобіля позивачем після вчиненої ДТП. Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув грошові кошти солідарно із відповідачів, що суперечить вимогам законодавства.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що страховиком неправильно оцінено розмір завданої позивачу шкоди, у зв'язку із чим розмір страхового відшкодування є значно меншим, ніж розмір заподіяних йому майнових збитків. Страхова виплата здійснена без згоди позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції не надсилав позивачу копії ухвали про прийняття апеляційної скарги та копії апеляційної скарги. Позивач не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції. Таким чином, апеляційним судом порушено вимоги процесуального законодавства щодо повідомлення сторін про розглядя справи та забезпечення додержання принципу змагальності сторін, свободи сторін у наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У лютому 2017 року від представника ПрАТ «УПСК» - Горбенка В. Я. надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. ПрАТ «УПСК» у повному обсязі виконало всі зобов'язання перед позивачем відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі».

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга подана ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, 04 лютого 2016 р. о 09 год 30 хв по вул. Сачко у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Volkswagen Сaddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

На місці ДТП ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні ДТП, про що складено повідомлення про ДТП.

У результаті ДТП автомобілю «Volkswagen Сaddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, заподіяні технічні пошкодження.

Відповідно до замовлення від 18 лютого 2016 року розмір, завданої ОСОБА_2 майнової шкоди, складає 39 516,93 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника транспортного засобу ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «УПСК».

За результатами розгляду повідомлення про ДТП ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 12 946,70 грн на користь ОСОБА_2

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74?76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення ? особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

У матеріалах справи міститься повідомлення сторін про розгляд справи 05 грудня 2016 року у приміщенні Апеляційного суду Дніпропетровської області, однак докази про отримання вказаного повідомлення позивачем відсутні.

Відповідно до частини першої статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін ? один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду ? передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги процесуального законодавства до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та його представника, про яких відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи. При цьому причини їх неявки у судове засідання апеляційний суд не з'ясував.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Крім того під час розгляду справи апеляційним судом залишено поза увагою частину першу статті 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судах першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2016 року подана ПрАТ «УПСК, тоді як ОСОБА_3 вказане рішення не оскаржував.

Скасувавши рішення суду першої інстанції повністю, суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі предмета оскарження апеляційної скарги та переглянув рішення у частині вимог до ОСОБА_3, у той час як останній його не оскаржував, що є порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України 2004 року судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до статті 411 ЦПК Українипідлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик