П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 2-228/11

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6640/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Юзькової О.Л., за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, та за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру (т.1, а.с.1-17), та за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про відшкодування моральної шкоди (т.1, а.с.204-220,250).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Визнано дії та бездіяльність державного нотаріуса 4-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 незаконними.

Визнано недійсною довіреність, посвідчену 4-ою Київською державною нотаріальною конторою 22 листопада 2007 року, на управління та розпорядження майном ОСОБА_3 ОСОБА_2 з моменту її видачі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 4-ою Київською державною нотаріальною конторою 22 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_2, що діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ОСОБА_4, з моменту його укладення.

Повернуто стан речей у первісний стан - визнано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про визнання незаконним дій та бездіяльності, відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення (т.4, а.с.246-253).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України, про стягнення моральної шкоди скасовано, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року в частині визнання дії та бездіяльності державного нотаріуса 4-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 незаконними скасовано та в цій частині позовних вимог ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_1, до ОСОБА_5 про визнання незаконними дій та бездіяльності відмовлено.

В решті рішення залишено без змін (т.5, а.с.181-188).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києві від 07 жовтня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2. ОСОБА_4, ОСОБА_5, з кожного, на користь ОСОБА_1 1087,38 грн. понесених судових витрат. (т.5, а.с.221-223, т.6, а.с.28-30).

В ході судового розгляду судом було вжито заходи забеспечення позову.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2009 року накладено арешт на 0,325 частин квартири АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3, що належать на праві власності ОСОБА_2 (т.2, а.с.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2009 року накладено арешт на 0,325 частин квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 (т.2, а.с.17).

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12 травня 2010 року було накладено арешт на транспортні засоби, а саме автомобіль &q?ен;KIA&q? н; держномер НОМЕР_1 та автомобіль &q? &;ИЖ&quIA; держномер НОМЕР_2, які належить ОСОБА_2 (т.2, а.с.130).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30 травня 2016 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали суду від 12 травня 2010 року, про накладення арешту на транспортні засоби, що належать ОСОБА_2 (т.6, а.с.224-226).

16 травня 2018 року ОСОБА_2 повторно звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову та просила зняти арешт з 0,325 частин квартири АДРЕСА_2 та з квартири АДРЕСА_3, що належать їй на праві власності. Також просила зняти арешт з частини квартири, яка належить ОСОБА_4

В обґрунтування заяви посилалась на те, що рішення, ухвалене у справі, набуло чинності в квітні 2014 року, на теперішній час відносно неї не має відкритих виконавчих проваджень, а тому заходи забезпечення позову повинні бути скасовані в повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задоволено частково.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2009 року, а саме скасовано арешт, накладений на 0,325 частин квартири АДРЕСА_2 та арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_3, що належать на праві власності ОСОБА_2

В задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного на частину квартиру, що належить ОСОБА_4, відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом не були враховані його пояснення, що рішення суду відповідачами не виконано в повному обсязі, йому не передані ключі від квартири АДРЕСА_1, а також не відшкодовані судові витрати. ОСОБА_2 його тверджень щодо не виконання рішення суду не спростувала, доказів повного виконання рішення суду не надала.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- адвокат ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу задовольнити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду від 20 червня 2018 року.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_10 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначали, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки на теперішній час не існує виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову в частині арешту, накладеного на майно ОСОБА_2

Колегія суддів вважає даний висновок суду правильним виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішення, ухвалене по суті спору, набрало законної сили 17 квітня 2014 року.

Додаткове рішення про стягнення судових витрат, набрало законної сили 07 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, яка була чинна на час набуття рішенням законної сили, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову (ч.6 ст.154 ЦПК України).

За правилами статті 158 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, у розумінні положень процесуального законодавства України підстави для продовження дії забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції в 2009 році шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, яке не є предметом спору, відсутні.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не виконання рішення суду в частині стягнення понесених ним судових витрат, оскільки судом встановлено, що відповідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції України інформація щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 (т.8, а.с.75,76) про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору відсутня. Але в будь-якому випадку наявність арешту на належне відповідачці нерухоме майно, а саме квартиру та частину квартири, є не співмірним з розміром судового збору, який стягнуто на користь ОСОБА_1 додатковим рішенням, яке набуло чинності в жовтні 2014 року.

Таким чином, оскаржуване судове рішення прийнято судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль