РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1, звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.01.2013 року по день смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1, зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. Починаючи з 2013 року заявник постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1. 03 березня 2015 року між заявником та ОСОБА_2 був укладений Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Тетяною Валентинівною, за реєстровим №347. Відповідно до умов договору довічного утримання ОСОБА_2 передала заявнику, а заявник прийняла у власність ? частини квартири АДРЕСА_2, взамін чого зобов'язувалась забезпечити ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно. На момент посвідчення договору довічного утримання ОСОБА_2 була власницею ? частини квартири АДРЕСА_2, інші ? частка квартири АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 (сину померлої), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 померла. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. Спадкоємців, які претендували б на спадщину після її смерті, окрім заявника, немає. Однак, незважаючи на те, що заявник тривалий час проживала з померлою, вона не може реалізувати своє право на спадкування у зв'язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.01.2013 року по день смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 та справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник особисто в судове засідання не з'явилася, надала клопотання, у якому заяву підтримала у повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до довідки (виписки із домової книги про склад родини та реєстрацію) № 1280 від 22.10.2018 року ОСОБА_1, починаючи з 2013 року постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрації.

03 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Тетяною Валентинівною, за реєстровим №347. Відповідно до умов договору довічного утримання ОСОБА_2 передала заявнику, а заявник прийняла у власність 3/4 частини квартири АДРЕСА_2, взамін чого зобов'язувалась забезпечити ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно. З умов договору вбачається, що на момент його посвідчення ОСОБА_2 була власницею ? частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.11.2000 року ? частка квартири АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_4 (сину померлої), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 08.01.2015 року, актовий запис №313.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.03.2018 року, актовий запис №3006.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після смерті сина ОСОБА_4 не встигла оформити право на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

На підтвердження факту ведення спільного господарства заявником надано до суду квитанції про сплату комунальних послуг, відповідно до яких вбачається, що заявник здійснювала оплату за спожиті комунальні послуги квартирою АДРЕСА_2 від свого імені.

У судовому засідання були допитані свідки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, які пояснили суду, що дійсно ОСОБА_1 постійно мешкала з померлою ОСОБА_2, доглядала її та поховала після смерті.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що необхідною умовою для реалізації права ОСОБА_1 на спадкування є встановлення факту проживання її разом з померлою ОСОБА_2 однією сім'єю.

Оскільки встановити даний факт іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, що передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 265, 268, 293, 294, 315, 316 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ЗаявуОСОБА_1, заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в період з 01 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_6

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи без повідомлення сторін, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 грудня 2018 року.

Суддя Л.С. Єршова