№ 207/5145/14-ц
№ 2/207/486/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі головуючого судді: САВЧЕНКА В.О.

при секретарі: МОСПАН С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за їх присутності. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог представником позивача надано документи, що 28 серпня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "ОТП Банк", з відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №CL-312/032/2008 та йому був виданий кредит у сумі 24 891 доларів 06 центів США для придбання автомобіля зі сплатою 14,49% річних. У забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів по укладеному договору з ОСОБА_2 також в цей же день, 28 серпня 2008 року, було укладено договір поруки №SR-312/032/2008, згідно з умовами останнього, зобов'язався відповідати солідарно з боржником перед банком за невиконання усіх його зобов'язань за кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг України" був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого покупець ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» набуло усі права вимоги за Кредитним договором від 28 серпня 2008 року №CL-312/032/2008. ТОВ "ОТП Факторинг України" замінило ПАТ "ОТП Банк", як кредитора, і до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними договорами. Тому, відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю ТОВ "ОТП Факторинг України" набуло права вимоги по кредитному договору. У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов вказаного кредитного договору станом на 17.07.2014року виникла заборгованість в сумі 178 060,39грн. В зв'язку з вищевказаним позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 пред'явленого позову не визнала та пояснила, що кредитний договір, укладений між сторонами, виконаний. По договору остання дата повернення кредитних коштів зазначалась як 22.08.2014року. Згідно графіку платежів дата погашення суми повинна була відбуватись 25.05.2011року. Та сума кредитних коштів яка повинна була бути сплачені повністю повернута 17.05.2011року.

Вказане стверджується листом № 312-03/843 від 17 травня 2011 року, скріпленим печаткою банку «Для договорів» та за підписом «ОСОБА_4», на якому є напис "кредит погашено у повному обсязі". Цей лист виданий Дніпродзержинським центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкований ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Оригінали документів які надавались до ДАЇ м. Дніпродзержинська, там і знаходяться. Наразі про терміни зберігання цих документів нічого не відомо. Крім того після надання відповідних документів до ДАЇ, автомобіль, який купувався на кредитні кошти перестав бути предметом залогу і її було дозволено реалізувати.

Представник відповідача вказала, що якби кредит не був погашений повністю, довідку про погашення заборгованості ніхто б з працівників банку не видав, і відповідач не зміг би звернутись до ДАЇ.

Окрім того, позивач не повідомив відповідачів про зміну кредитора та про перехід права вимоги по укладених договорах, про переуступку вимог від 12.11.2010року. Також поручитель не був попереджений про утворення заборгованості за кредитним договором та не мав графіку платежів.

Банком було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року №CL-312/032/2008 станом 17.07.2014року. Однак представник банку не надав належного деталізованого розрахунку пені та суми кредиту, який би міг з боку відповідачів бути спростований. Банк також не звернувся до спеціалістів щодо визначення спірного розміру кредитних коштів. З розрахунку, який був наданий позивачем не вбачається за який термін виникла заборгованість зі сплати кредиту, коли і які суми вносились на погашення кредиту. Також представник відповідача вказала на обставину того, що договором не передбачається стягнення пені у доларах США.

Також представником відповідача наголошено, що Позивач вже звертався із вказаним позовом до Царичанського районного суду, згідно з рішенням якого справу було закрито в зв'язку із неявкою позивача, тобто фактично позивач не підтримав своїх позовних вимог. Знову позивач звернувся до суду з вказаним позовом тільки 14.11.2014року. Крім цього жодного разу, ані в 2011році, ані в 2014році представник позивача не звертався із досудовою вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, зокрема щодо погашення всієї суми кредиту в розмірі 178 060,39грн. З огляду на все вищевказане вважає за можливе просити суд застосувати строк позовної давності та з цих підстав у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Судом про день, час та місце розгляду справи повідомлений. Представник відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_3 вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Враховуючи викладену позицію представника позивача, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Так, із Кредитного договору № CL-312/032/2008 від 28 серпня 2008 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 був виданий кредит у сумі 24 891,06 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 14,49% річних.

В свою чергу Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором.

В цей же день з відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки за №SR-312/032/2008. Відповідач, згідно укладеного договору поруки, зобов'язався солідарно відповідати з відповідачем ОСОБА_1 за його зобов'язанням за укладеним кредитним договором.

На підставі статті 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором.

Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися Позичальником щомісяця.

За умовами Кредитного договору Позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушив умови відповідних договорів.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1. частини № 2 Кредитного договору.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст.629 ЦК України.

Станом на 07.07.2014 року у Позичальника за Кредитним договором №CL-312/032/2008 від 28 серпня 2008 року існує заборгованість перед Банком в сумі 178 060,39грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Невиконання Позичальником умов Кредитного договору на підставі п. 1.9.1. Кредитного договору дає право Позивачу достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у Позичальника.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі - Позивач) прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-312/032/2008 від 28 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та Відповідачем.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за кредитним договором №CL-312/032/2008 від 28 серпня 2008року.

Під час розгляду справи, представник відповідача заявила клопотання про застосування строків позовної давності до всіх нарахувань позивача, що перевищують строки позовної давності, посилаючись, зокрема на постанову судової палати у цивільних та господарський справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, яка є обов'язковою для всіх судів України, згідно ч.2 ст.214, ч.1 ст.360-7 ЦПК.

Відповідно до останньої перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

В матеріалах справи взагалі відсутні відомості, що АТ «ОТП Банк» відправляв Відповідачу Досудову вимогу згідно б якої кредитор на підставі п. 1.9. Кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань у повному обсязі протягом 30 днів, зокрема повного погашення всієї суми кредиту.

Відповідно до п.1.9. Кредитного договору, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідно до ст. 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідач не отримував вищевказану вимогу та не міг виконати її протягом 30 днів. Однак позивач вважає, що його право на дострокове стягнення всієї суми кредиту було порушене Відповідачем, про що кредитор знав, однак до суду в межах строків позовної давності не звернувся, що є підставою для відмови у позову, згідно ч.4 ст.267, ст.266 ЦК України.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 30.03.2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у справі.

Згідно ст.253 ЦК України, визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.253 ЦК України, визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В зв'язку з тим, що право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене Відповідачем з 16.07.2009 року, тому перебіг строку позовної давності почався з 17.07.2014 р. та закінчився 22.08.2014р.

Так як позовна заява Позивача подана 14.11.2014р., а строк позовної давності за основним зобов'язанням закінчився 22.08.2014р., то позовна давність щодо стягнення кредиту, відсотків та пені закінчилася.

Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Так, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази направлення відповідачу доказів, що підтверджують про перехід до нового кредитора прав у зобов'язанні, якими є договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідні додатки до нього, у зв'язку з чим відповідач має право застосувати гарантоване йому право згідно до ч.2 ст.517 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мали право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Умови кредитного договору в момент його укладення сторонам були відомі та зрозумілі, позивач виявив власне волевиявлення та вільну внутрішню волю під час укладання оспорюваного кредитного договору, про що свідчать підписи позивача на кожній сторінці договору, що також не оспорювалось представником позивача в судовому засіданні.

Як вбачається з преамбули частини № 1 кредитного договору укладаючи цей договір, позичальник попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміє значення своїх дій та діє добровільно.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Тобто про зміну курсу долара США по відношенню до гривні банки України дізнаються після того як це питання вирішується на рівні НБУ. Відповідач, вирішуючи питання про одержання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний ризик і достовірно знав про можливу нестабільність національної валюти гривні по відношенню до долара США. Звертаючись до банку із заявою про надання кредиту відповідач обрав валюту кредитування на власний розсуд саме у доларах США, оскільки відсоткова ставка за даною валютою була більш вигідною.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Приписами статті 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови договору можуть бути визнані в разі, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Однією з підстав визнання умов договору несправедливими є надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі, як це передбачено п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, як вбачається з пунктів 1, 2 абзацу 4 частини 4 ст.18 вказаного Закону положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої статті 18 не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем, а також договорів про купівлю-продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

У ст.2 вищезазначеного закону дається визначення поняття кошти, згідно якого кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що слід застосувати встановлену Цивільним кодексом України позовну давність та у задоволені позовних вимог відмовити.

Керуючисьст.6,203,253,256,257,261,266,267,512,514,517,526,530,625,629,631,638,1050,1054 ЦК України,п.31 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 11, 18 Законом України «Про захист прав споживачів» та на підставі ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 208, 209, 214, 215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - в і д м о в и т и п о в н і с т ю.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів з моменту його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя: / Савченко В.О. /