Провадження № 2/679/547/2018
Справа № 679/1539/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2018 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О.М.,
секретар судового засідання Василюк Л.С.,
номер справи 679/1539/18,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 Україна в особі управління Державної казначейської служби України в м. Нетішин Хмельницької області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України в особі управління Державної казначейської служби України в м. Нетішин Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 України в особі управління Державної казначейської служби України в м. Нетішин Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 22 червня 1987 року працював на посаді судді Нетішинського міського суду Хмельницької області. 27 вересня 2016 року звільнений з даної посади на підставі Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 №1515-VIII у звязку з виходом у відставку.
Також позивач зазначає, що Рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення абз.1 пп.164.2.19 п. 164 ст. 164 Податкового кодексу України, на підставі якого здійснювалось утримання з довічного грошового утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. З дня ухвалення цього рішення припинено таке утримання.
11 грудня 2018 року до суду відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає повністю. Мотивує свою позицію тим, що відповідно до ст. 1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №784 затверджено «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», згідно якого повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють надходження бюджету. Щодо вимоги позивача про відшкодування саме з Державного бюджету України, то відповідач вважає, що він не є належним відповідачем в даній справі, оскільки, ОСОБА_2 казначейська служба України та її територіальні органи у відповідності до «Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобовязаннями ОСОБА_2 або державних органів. Крім того, зауважує на тому, що позивач не вказав у позові та не обґрунтував, яку саме шкоду та які протиправні дії чи бездіяльність орган казначейства, як відповідач, завдав позивачу. Тому, на підставі наведено, відповідач вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, в звязку з чим у його задоволенні просить відмовити.
06 грудня 2018 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких остання зазначила, що третя особа не погоджується з заявленими позовними вимогами позивача та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, вказала, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27 березня 2014 року №1166, який вступив в дію 01 липня 2014 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, згідно яких з довічного грошового утримання ОСОБА_1 утримувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення абз.1 пп.164.2.19 п. 164 ст. 164 Податкового кодексу України, на підставі якого здійснювалось вказані утримання з довічного грошового утримання.
Зауважує на тому, що в силу ст. 91 Закону України «Про Конституційний суд України» від 13 липня 2017 року №2136, Закони, інші акти або їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. З огляду на це, з 28 лютого 2018 року утримання з довічного грошового утримання ОСОБА_1 припинено. Представник, звертає увагу на те, що механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними, будь-яким законом не врегульований, а отже, не має підстав для задоволення позову.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.
Позивач в судове засідання подав заяву про розгяд справи у його відсутності, в якій також зазначив, що позов підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі, при цьому зазначивши, що позов не визнає, просила у такому відмовити.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не зявилася.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке.
Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління державної казначейської служби України у м. Нетішин Хмельницької області з заявою про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, на що отримав відповідь від 14 листопада 2018 року №02-36/386 відповідно, в якій позивачу розяснено, що для безспірного списання коштів державного бюджету, стягувач має подати пакет документів, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, серед переліку яких зазначено рішення про відшкодування шкоди (арк. спр. 22).
Позивач, вказуючи на порушення його права, шляхом заподіяння матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, у виді утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору з довічного грошового утримання, звернувся до суду з даним позовом за його захистом.
Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються положеннями норм Конституції України та Цивільного кодексу України.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Вказані зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VІІ і стали підставою для утримання при виплаті щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 28 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року податку з доходів фізичних осіб та військового збору.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.
Виходячи з аналізу зазначених норм закону та зважаючи на визнання неконституційними змін, внесених до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» і втратою ними своєї чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27 лютого 2018 року, суд вважає, що мало місце незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача через дію вищевказаних норм з 28 вересня 2018 року по 28 лютого 2018 року, в звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову і компенсації недоотриманих коштів в порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави, Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів.
При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, які знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Що стосується аргументів представника відповідача з приводу того, що такий є неналежним відповідачем по справі, то такі є безпідставним, оскільки відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03 серпня 2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.
При вирішенні даного спору суд застосовує положення норм, які містяться в ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України, і на які вірно посилається позивач у заявленому ним позові.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-80, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України в особі управління Державної казначейської служби України в м. Нетішин Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: 30100, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 Україна в особі управління Державної казначейської служби України в м. Нетішин Хмельницької області, місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, пр. Незалежності, 22, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: 29013, м. Хмельницький, вул. Герцена, 10, ).

Повне судове рішення складено 29 грудня 2018 року.

Суддя О.М.Гавриленко