Провадження № 2/638/1350/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Комлєва Д.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» до ОСОБА_2 « Про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації »,-

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, у якому просив суд визнати інформацію про КП «Тролейбусне депо №3», поширену шляхом опублікування в мережі Інтернет на веб-сайті Харківського агентства телевізійних новин АТНhttps://atn.ua/obshchestvo/ne-vypolnil-normu-dokladyvay-dengi-konduktor-trolleybusnogo-depo-no3-govorit-o статті Ларіси Говіної та телевізійної трансляції на Харківському регіональному телеканалі м. Харкова ТОВ «ТК «АТН» в програмі новин «АТН» гр. ОСОБА_2, 20.10.2017 недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право КП «Тролейбусне депо №3» на недоторканість ділової репутації.

Зобовязати відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірної інформації про КП «Тролейбусне депо №3» аналогічним способом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.10.2017 шляхом опублікування в мережі Інтернет на веб-сайті Харківського агентства телевізійних новин АТН статті ЛарісиГовіної та телевізійної трансляції на Харківському регіональному телеканалі м. Харкова ТОВ «ТК «АТН» в програмі новин «АТН» відеоінтервю гр. ОСОБА_2, було поширено інформацію, яка є недостовірною та принижує ділову репутацію КП «Тролейбусне депо №3». Інформацію було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступній мережі Інтернет та на телебаченні.

Суть поширеної інформації полягає у наступному: «В сентябре и октябре в депо начали настаивать на том, чтобы он после каждой рабочей смены приносил определенную сумму «выручки» от продажи талонов…»

«Свое возмущение об установлении денежных норм, уверяет, высказывал начальству, но в ответ услышал о возможном сокращении рабочих смен или даже увольнении. Сейчас жалуется, что вынужден иногда работать сверхурочно, чтобы выполнить требования и докладывать к указанной сумме из собственного кармана».

Позивач вважає, що відомості, поширені відповідачем, не відповідають дійсності, посилаючись на наступне. Відповідно до Посадової інструкції кондуктора громадського транспорту, останній повинен виконувати встановлене планове завдання зі збору виручки за реалізацію квитків на маршрутах депо (п.2.2. Інструкції). Згідно із п. 2 Положення по оплаті праці кондукторів громадського транспорту КП «Тролейбусне депо №3», кондуктору встановлюється годинний план по збору оплати за проїзд.

На підприємстві існують наряди (табелі робочого часу), згідно яких понаднормова робота недопустима. Тому вважає висловлювання ОСОБА_2 фактичними даними, та взагалі наклепом.

Посилається на п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно якого Негативна інформація, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Вважає, що негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем про позивача, порушила право на недоторканість ділової репутації, оскільки спотворила та принизила оцінку діяльності підприємства з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути обєктивною, поставила під сумнів наявність у КП «Тролейбусне депо №3» необхідного досвіду діяльності із перевезення пасажирів, дотримання підприємством моральних та правових норм.

Представники позивача ОСОБА_1, який діють на підставі відповідної довіреності, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, на які позивач посилається в своїй позовній заяві та уточнених позовних заявах. При цьому, наголошував на тому, що викладена відповідачем, при зазначених обставинах інформація, є неправдивою та принижує честь, гідність, ділової репутацію позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.41-45). Зокрема посилалися на те, що:

Висловлювання, спростування яких вимагає позивач, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Інформація, про яку висловлені оціночні судження, стосовно наявності, встановлення та виконання годинного плану по збору оплати за проїзд є достовірною та не підлягає спростуванню.

Позивачем не доведений факт порушення та погіршення його ділової репутації та не надано жодного доказу, яким би підтверджувалась наявність шкоди його діловій репутації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми матеріального права України, а саме ч.3 ст.277 ЦК України, яка втратила чинність.

Заявлені позивачем позовні вимоги мають ознаки зловживання правом, оскільки направлені на приховування інформації, яка не становить комерційної таємниці.

Суд, вислухав пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, та дослідивши матеріали справи, вважає позов «Тролейбусне депо №3» не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Доводячи факт розповсюдження інформації, позивач в якості доказів долучив роздруківку поширеної в мережі Інтернет інформації (а.с.9) та компакт-диск із записаним на ньому відеорепортажем ЗМІ. Стосовно наданого позивачем компакт-диску суд зазначає, що при відтворенні компакт-диску судом встановлено, що на ньому відсутній запистелевізійної трансляції на Харківському регіональному телеканалі м. Харкова ТОВ «ТК «АТН» в програмі новин «АТН» з відеоінтервю гр. ОСОБА_2, інформацію в якому позивач і вимагав визнати недостовірною. Наявний на компакт-диску відеорепортаж іншого ЗМІ не містить вказаної інформації і на підставі ч.1, 4 ст.77 ЦПК України не є належним доказом, не стосується предмета доказування і не береться судом до розгляду.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано наступні докази - Положення про оплату праці кондукторів (а.с.10-11); Робоча інструкція кондуктора громадського транспорту (а.с.12-14); Довідки по процентному виконанню плану виручки кондукторами (за вересень, жовтень 2017р.) (а.с.15-16); витяг про ознайомлення ОСОБА_2 із планом реалізації разових квитків.

При цьому позивач зазначив, що відповідно до Посадової інструкції кондуктора громадського транспорту, останній повинен виконувати встановлене планове завдання зі збору виручки за реалізацію квитків на маршрутах депо (п.2.2. Інструкції). Згідно із п. 2 Положення по оплаті праці кондукторів громадського транспорту КП «Тролейбусне депо №3», кондуктору встановлюється годинний план по збору оплати за проїзд за буднім, суботнім, недільним розкладом на кожен маршрут, позмінно, а також враховуючи тип рухомого складу, а відповідно до п.6 вищезазначеного Положення, кондуктору здійснюються доплати при виконанні планового завдання.

Таким чином, наданими позивачем документами підтверджено факт встановлення КП «Тролейбусне депо №3»планового завдання зі збору виручки за реалізацію квитків на маршрутах депо та годинний план по збору оплати за проїзд. Вказана обставина визнана позивачем в позовній заяві та також підтверджена представником позивача в поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд не має обґрунтованого сумніву, що позивачем - КП «Тролейбусне депо №3» для кондукторів громадського транспорту, які працюють на даному підприємстві, встановлене планове завдання зі збору виручки за реалізацію квитків на маршрутах депо та годинний план по збору оплати за проїзд. Тому ця обставина не підлягає доказуванню.

При цьому допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також підтвердили факт встановлення годинних планів по збору оплати за проїзд та повідомили, що виручку за реалізацію квитків на маршрутах здають у касу підприємства після кожної робочої зміни.

Згідно вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно роз'яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З огляду на вищезазначене, розповсюджена відповідачем інформація про те, що його, на виконання встановлених погодинних планів, зобовязують після кожної робочої зміни здавати у касу підприємства визначену суму виручки від продажу талонів відповідає дійсності і не є неповною або перекрученою. Оскільки відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, спростуванню підлягає виключно недостовірна інформація, то вимоги позивача про спростування інформації, яка відповідає дійсності, задоволенню не підлягають.

Суд також зазначає, що відповідачем використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вжиття гіпербол, алегорій, порівнянь, припущень тощо). Використані відповідачем слова «уверяет», «возможном», «или даже» свідчать виключно про емоційну оцінку відповідачем обставин виконання погодинного плану і не містять жодних фактичних даних. Слова «возмущение», «жалуется» можуть бути витлумачені як критика, оцінка дій і також не містять жодних фактичних даних.

Інформація, спростування якої вимагає позивач, а саме «Свое возмущение об становлении денежных норм, уверяет, высказывал начальству, но в ответ, услышав о возможном сокращении рабочих смен или даже увольнении. Сейчас жалуется, что вынужден иногда работать сверхурочно, чтобы выполнить требования и не докладывать к указанной сумме из собственного кармана» - є оціночним судженням,оскільки відповідач лише надає свою оцінку та повідомляє своє емоційне відношення до встановлених позивачем годинних планів по збору оплати за проїзд.

При цьому свідки допитані у судовому засіданні, повідомили про аналогічні обставини.

Так свідок з боку позивача - ОСОБА_4, зокрема повідомила, що їй інколи доводилось працювати понаднормово.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що у випадках, коли після зміни у нього було менше коштів, ніж передбачено годинним планом, в касі відмовлялися приймати від нього виручку, а направляли до заступника директора, який вимагав додавати власні кошти кондуктора до зібраної виручки. Тому свідок неодноразово був змушений під тиском докладати власні кошти до виручки за реалізацію квитків, але інколи відмовлявся це робити. У випадку невиконання плану його заробітна плата зменшувалась навіть менше мінімального розміру, встановленого законодавством. В даний час свідок ОСОБА_6 звільнений з КП «Тролейбусне депо №3», на його думку саме за невиконання планового завдання зі збору виручки за реалізацію квитків. Наказ про звільнення оскаржує в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд враховує, що статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» від 11.09.1997, передбачено, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно до роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини мають використовуватися як джерела права.

Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах Лінгенс проти Австрії (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню.

Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст. 30 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Крім того, у рішенні від 07.12.1976 у справі Хендісайд проти Сполученого Королівства, Європейський Суд з прав людини зазначив і знову підкреслив у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 у справі Лінгенс проти Австрії, що свобода вираження поглядів, гарантована ч. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ч. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

При цьому суд також враховує, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норму ч. 3 ст. 277 ЦК України «негативна інформація вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності)», яка виключена з Цивільного кодексу України на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014р.

Таким чином, станом на момент розгляду справи обовязок доведення, що поширена інформація є недостовірною, покладається саме на позивача.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У той же час, позивачем не доведено наявності сукупності обставин, які дають можливість стверджувати про порушення його ділової репутації. Позивач не надав жодних доказів або обґрунтувань того, що інформація, спростування якої вимагає позивач, негативно позначилась на його діловій репутації. Висловлені в судовому засіданні посилання представників позивача, що розповсюджена інформація зменшила кількість працюючих на підприємстві, суд сприймає критично. Оскільки допитані в якості свідків з боку позивача, кондуктори ОСОБА_4, ОСОБА_5 повідомили, що вказану телевізійну трансляцію на Харківському регіональному телеканалі м. Харкова ТОВ «ТК «АТН» в програмі новин «АТН» не дивились, їх ставлення до місця роботи вони не змінили, за рік, що минув з моменту виходу телевізійної передачі, в КП «Тролейбусне депо №3» продовжують влаштовуватись нові працівники.

У зв'язку з відмовою в позові про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право КП «Тролейбусне депо №3» на недоторканість ділової репутації, вимоги позивача щодо зобовязання відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірної інформації про КП «Тролейбусне депо №3» аналогічним способом - також задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 28, 34, 68 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 16, 94, 201, 277, 302, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» до ОСОБА_2 « Про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації », відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.12.2018.

Суддя : І.В. Семіряд