справа № 156/954/17
Провадження № 2/156/20/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 156/954/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідача про визнання за нею права власності на половину та поділ шляхом стягнення у її користь грошової компенсації в розмірі половини вартості спільного майна подружжя - автомобіля марки FIAT SCUDO, 2005 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було придбано ними за час подружнього життя та за спільні кошти у 2011 році. Після розірвання 11 серпня 2017 року шлюбу автомобіль залишився у користуванні Відповідача. Вона неодноразово пропонувала Відповідачу продати автомобіль і розділити гроші навпіл, однак він відмовляється. Оскільки Відповідач відмовляється вирішити дане питання у добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки FIAT SCUDO, 2005 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснити поділ майна, що належить подружжю на підставі спільної сумісної власності, залишивши вищевказаний автомобіль у власності ОСОБА_3 та стягнувши в її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості авто, що складає 64 000 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, вказавши, що вони з Позивачем, перебуваючи у шлюбі, дійсно придбали автомобіль марки FIAT SCUDO, 2005 року випуску, однак даний транспортний засіб було придбано, в основному, за його особисті кошти від реалізації автомобіля GEELY JL7162 2008 року випуску, № двигуна НОМЕР_5 який він придбав до укладення шлюбу з Позивачем. Тому, Позивачеві може належати лише 1/4 частина автомобіля FIAT SCUDO, 2005 року випуску, оскільки при його купівлі із сімейного бюджету була доплачена не значна частина коштів. Позовну вимогу щодо стягнення з нього компенсації не визнає, оскільки таких коштів він не має, бо являється пенсіонером, окрім того, наголосив, що автомобіль не відчужено і він ним досі користується.

Заяви (клопотання) учасників справи

В судовому засіданні 02 серпня 2018 року Позивач подала заяву про залишення без розгляду її позовних вимог про стягнення з Відповідача у її користь понесених нею судових витрат. Інші позовні вимоги змінила та просила здійснити поділ майна, що належить подружжю на підставі спільної сумісної власності, залишивши вищевказаний автомобіль у власності ОСОБА_3 та стягнувши в її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості авто, що складає 51 421 грн. 32 коп.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

В судовому засіданні встановлено та підтверджено довідкою УКРСИББАНКУ № 63-8/196 від 15.05.2018 року той факт, що 30 травня 2008 року ОСОБА_3 було надано довгостроковий кредит № 0 на купівлю рухомого майна - автомобіля GEELY JL7162 (а.с.96). З виписки по кредитному договору вбачається, що період дії кредиту становить з 30.05.2008 року по 30.05.2014 року (зворот а.с. 96, а.с.97). Сторонами визнається той факт, що Відповідач вніс перший внесок на оплату кредиту та з травня до липня 2008 року погашав обов'язкові платежі з власних доходів, а саме із заробітної плати, оскільки працював в ДП "Шахта № 1 "Нововолинська", що підтвержено відомостями з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманних податків (а.с.28).

20 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу та більшу частину свого подружнього життя, сторони проживали разом з батьками Позивача однією сім'єю у будинку останніх. Відповідач продовжував працювати в ДП "Шахта № 1 "Нововолинська", а позивач працювала у закладі швидкої медичної допомоги. Час від часу сторони проживали разом на зйомних квартирах у м. Нововолинську, однак згодом поверталися проживати до батьків Позивача.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач продовжив виплачувати щомісячні платежі із заробітної плати, яку отримував на шахті. Разом з тим, сторонами визнається той факт, що достроково виплатити кредит на купівлю автомобіля GEELY JL7162 ОСОБА_3 допомагали й інші родичі. Так, встановлено, що сторони та батьки Позивача спільно харчувалися, батьки Позивача оплачували комунальні послуги, забезпечували Позивача одягом, чим матеріально допомагали подружжю. Окрім того, батьки ОСОБА_1 мали свій бізнес, подружжя їм допомагало в його веденні, а отримані ними кошти спрямовували на погашення кредиту. Також виплати за кредитним договором здійснювалися за рахунок ведення особистого підсобного господарства, яке вели сторони, проживаючи у будинку батьків Позивача. Окрім того, джерелами доходу коштів для дострокового погашення кредиту були кошти бабусі Відповідача, яка допомагала коштами з отриманої нею пенсії та його батьки, які також отримували дохід від ведення особистого підсобного господарства. Разом з тим, встановлено, що батько Позивача позичив кошти Відповідачу для здійснення останнього внеску за кредитом. Таким чином, сторони достроково погасили отриманий ОСОБА_3 кредит на купівлю автомобіля GEELY JL7162.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у сторін по справі народився син ОСОБА_5, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6

У 2011 році сторони вирішили покращити свої умови проживання та придбати інший автомобіль. 07.06.2011 року автомобіль GEELY JL7162 було знято ОСОБА_3 з обліку для реалізації. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль два тижні перебував на тимчасових номерах і на тимчасовому реєстраційному номері. Лише 23.06.2011 року за ОСОБА_3 було зареєстровано автомобіль FIAT SCUDO, 2005 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1. Даний факт підтверджується також Довідкою територіального сервісного центру 0744 МВС у Волинській області № 31/3/4-2056 від 20.10.2017 року (а.с.31). Станом на 20.10.2017 року в базах даних МВС (НАІС, РІІС) відсутня інформація про перереєстрацію автомобіля FIAT SCUDO на іншу особу.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль FIAT SCUDO був придбаний ОСОБА_3 шляхом обміну GEELY JL7162. Разом з тим, при прирбанні автомобіля FIAT SCUDO Відповідач здійснив доплату близько дванадцяти тисяч гривень із спільних сімейних коштів.

Сторонами не заперечується той факт, що вони спільно, разом, з часу придбання спірного майна користувались ним та здійснювали догляд і його утримання.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11.08.2017 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано (а.с.8-9).

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем склалися правовідносини у сфері майнових відносин подружжя.

Оцінка суду

Щодо предмету позову, суд зазначає, що статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що хоча Позивач отримав кредит на придбання автомобіля GEELY JL7162 до укладення шлюбу, сплатив перший внесок та перші три щомісячних платежі за його особисті кошти (заробітна плата), однак, після укладення шлюбу, його заробітна плата стала об'єктом права спільної сумісної власності, з якої він продовжив погашення кредиту. Джерелом коштів, за які автомобіль GEELY JL7162 був набутий є незначна частина заробітної плати Відповідача, основна частина заробітної плати колишнього подружжя, а також інші доходи, одержані як одним із подружжя так і ними спільно. Метою придбання автомобіля GEELY JL7162 було особисте користування, однак після укладення шлюбу Позивач та Відповідач спільно, разом користувались вищевказаним автомобілем та здійснювали догляд і його утримання.

Суд відхиляє посилання Відповідача про те, що він сплачував щомісячні платежі на погашення кредиту з власної заробітної плати, у зв'язку низькими доходи Позивача, як на підставу належності йому автомобіля на праві його особистої приватної власності, оскільки відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16: відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, спірне майно - автомобіль FIAT SCUDO, був придбаний ОСОБА_3 шляхом обміну GEELY JL7162 з доплатою коштів, що належали подружжю, суд приходить до висновку, що автомобіль марки FIAT SCUDO, 2005 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а тому позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля підлягає до задоволення.

Щодо поділу майна подружжя та стягнення грошової компенсації суд вказує, що відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Такого ж по суті висновку щодо необхідності внесення одним з подружжя коштів на депозитний рахунок суду при поділі майна подружжя дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справ № 6-46518св13, № 6-4280св15, № 6-2891св15 та така правова позиція висловлена Верховним судом України у справі 6-2811цс15. У справі, яка розглядається, один з подружжя, пред'явивши вказані позовні вимоги, хоча і погодився на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, однак, інший з подружжя відмовився їх сплачувати посилаючись на набуття ним статусу пенсіонера і відсутність таких коштів, та відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс. Таким чином, судом встановлено, що будь-хто з подружжя не виявив бажання отримати автомобіль в цілому та сплатити другому з подружжя замість його частки грошову компенсацію. У зв'язку із вище наведеним, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ майна подружжя та виплати грошової компенсації.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно заяви від 02.08.2018 року Позивач просила позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача судових витрат залишити без розгляду. Таким чином, судові витрати понесені ОСОБА_1 слід залишити за нею.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 поніс 1500 грн. судових витрат за надання правової допомоги згідно квитанції та розрахунку від 06.11.2017 року (а.с.36 -37) та 1700 грн. згідно квитанції та розрахунку від 15.03.2018 року (а.с.89-90). У зв'язку із частковим задоволенням позову, з Позивача на користь Відповідача слід стягнути половину понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 57, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 11, 364, 365, 370 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), мешканкою АДРЕСА_2 право вланості на 1/2 частину автомобіля марки FIAT SCUDO, 2005 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), мешканки АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) 750 грн. понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено в повному обсязі 03 серпня 2018 року.

Суддя І. М. Нєвєров