Провадження №2/760/6266/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 105185,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вартості легкового автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, в грошовій сумі 52592,50 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості легкового автомобіля в сумі 52592,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.10.2000 року було зареєстровано шлюб.

За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

У зв'язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу.

Також, зазначила, що відповідач є постійним користувачем автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, оскільки він не надає позивачу права на його користування та відмовляється виплачувати їй компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля.

На підставі викладеного вважає, що зазначений автомобіль слід залишити у користуванні відповідача з виплатою на її користь вартості 1/2 частини спірного автомобіля, яка становить 52592,50 грн. та що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна від 31.07.2018 року, складеним ТОВ «КОАПРИ Д».

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу до розгляду в судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що він не погоджується на виплату позивачу 1/2 частини спірного автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Також вважає, що вимоги позивача є несправедливими, оскільки за домовленістю між сторонами він подарував 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 позивачу.

На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, 06.10.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб за актовим записом №581.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РУЮ у м. Києві.

Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно:

легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України від 01.08.2018 року.

Позивач просила визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 105185,00 грн. та визнати за нею право власності на 1/2 частину вартості легкового автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, в грошовій сумі 52592,50 грн., шляхом стягнення з відповідача на її користь 1/2 частину вартості легкового автомобіля в сумі 52592,50 грн.

Позивач посилалась на те, що відповідач без її дозволу та на свій розсуд і в власних інтересах володіє та користується належним їх подружжю спірним автомобілем моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та відмовляється добровільно його поділити. Також, не визнає її права власності на 1/2 його частину, у зв'язку із чим вважає, що вказаний автомобіль повинен залишитись у власності відповідача з виплатою на її користь компенсації його 1/2 частини, на що слід зазначити наступне.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна: автомобіля «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1 від 31.07.2018 року, складеного ТОВ «КОАПРИ Д», ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 105185,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами.

Отже, незважаючи на те, що право власності на спірний автомобіль зареєстроване на відповідача ОСОБА_2, автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтею 47 Конституції України затверджено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не погоджується на компенсацію за належну позивачу на праві спільної сумісної власності 1/2 частини автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Також, відповідачем не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

З огляду на те, що придбаний у період шлюбу автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений автомобіль підлягає розподілу, але в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, ст.ст. 157, 159, 160, 166, 171, 243 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) легковий автомобіль моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 105185,00 грн.

Поділити майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3).

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину автомобіля моделі «Ford Focus», 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, інша відома адреса: АДРЕСА_2), судовий збір в сумі 704,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, інша відома адреса: АДРЕСА_2);

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3).

Суддя