УХВАЛА

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 641/5659/17

провадження № 61-1419св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Лесько А. О. (суддя-доповідач),

учасники справи:

орган, який звернувся з поданням - старший державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна ГаннаОлександрівна;

боржник - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року старший державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна Г. О. звернулася до суду із поданням, погодженим начальником Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Малаховою О. В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Подання мотивовано тим, що в провадженні Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 27 червня 2017 року № 2/235/39/17 від Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу 3 742 833,00 грн.

Зазначала, що після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 липня 2017 року рішення суду залишається невиконаним, у зв'язку із чим просила задовольнити подання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу 3 742 833,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник ОСОБА_2 обізнаний про покладені на нього судовим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області обов'язки, має всі реальні можливості виконати ці обов'язки, однак свідомо ухиляється від їх виконання, а тому суд дійшов висновку про задоволення подання старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року скасовано та постановлено нову про відмову у задоволенні подання.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Між тим, матеріли справи містять заяву ОСОБА_2 про повідомлення про зміну місця проживання від 29 серпня 2017 року. Також представник ОСОБА_2 зверталася до державного виконавця із заявою про надання реквізитів поточного рахунку для сплати боргу.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському районі та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням положень статей 58, 59, 60 ЦПК України 2004 року. Зокрема, судом не враховано, що повідомлення про зміну місця проживання, та звернення із заявою про надання реквізитів поточного рахунку для сплати зборів у виконавчому провадженні були здійснені боржником після звернення державного виконавця із поданням про обмеження виїзду ОСОБА_2 за кордон. Крім того, ОСОБА_2 своїми діями створює штучну заборгованість в рамках ВП № 54350018, де стягувачем є ОСОБА_5 (приймає на себе «штучні» борги) задля того, щоб зробити неможливим виконання рішення Красноармійсього міськрайоного суду Донецької області від 17 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 07 червня 2017 року, у справі № 235/5555/16-ц. Оскільки на підставі статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною другою статті 46 цього Закону у разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачеві суми.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що державним виконавцем вилучено все рухоме майно його сім'ї для реалізації, він жодним чином не перешкоджав і не перешкоджає у здійсненні виконавчих дій. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного його ухилення від виконання зобов'язань, тому ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Порядок та підстави касаційного оскарження судових рішень урегульовано у главі 2 розділу V ЦПК України 2004 року (чинного на час постановлення оскаржуваної ухвали) .

Особливість касаційного провадження полягає перш за все у специфічних об'єктах оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13-18, 20, 24 - 29, 31 - 33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Згідно зі статтею 377-1 ЦПК України 2004 року питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Ухвала суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку (пункт 24-1 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року).

Водночас стаття 324 ЦПК України 2004 року містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цій статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-716цс15.

За таких обставин та з урахуванням наведених норм процесуального права ухвала Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, не підлягає оскарженню у касаційному порядку, а касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, підлягає закриттю як помилково відкрите.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульни Ганни Олександрівни, погодженим начальником Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Малаховою О.В., про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун А. О. Лесько