Справа № 161/6253/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/802/100/18 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно, за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 24 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № СМ-SME А00/028/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 66500 доларів США з терміном повернення до 22.11.2013 року, а позичальник зобовязалася у порядку, передбаченому умовами кредитного договору, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі.

З метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 27.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки №РМ-SME А00/049/2007, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно: нежитлове приміщення, частина складсько-торгового комплексу /А-2/ загальною площею 24,8 кв.м (приміщення № 11), що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Карпенка-Карого, буд. 1а та належить на праві власності ОСОБА_4.

Всі права вимоги за зазначеними договорами перейшли до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від ПАТ «ОТП Банк» на підставі укладеного 10.12.2010 року договору про відступлення права вимоги купівлі-продажу кредитного портфелю.

Позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 24 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 2865360,07 грн., яка складається з: 48594,52 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу НБУ України 1124477,19 грн. заборгованості по основній сумі боргу за кредитом; 16138,52 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу НБУ України 373445,35 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 5469750,13 грн. пеня за невиконання умов кредитного договору, з яких позивач просив задовольнити суму пені у розмірі 1367437,53 грн.. Офіційний курс НБУ станом на 24.03.2015 року становить: 1 долар США = 23,14 грн..

З урахуванням наведеного, товариство просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №СМ-SME А00/028/2006 від 24.11.2006 року у розмірі 2865360,07 грн. звернути стягнення на належне ОСОБА_4 майно, що перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки №РМ-SME А00/049/2007 від 27.09.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки з початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2015 року відповідача ОСОБА_4 замінено на належного відповідача ОСОБА_2 (т.2 а.с.209).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №СМ-SME А00/028/2006 від 24 листопада 2006 року в сумі 1497922 грн. 64 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ-SME А00/049/2007 від 27 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за №3893 на нежитлове приміщення, частина складсько-торгового комплексу А-2 площею 24,8 кв.м, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карпенка-Карого, 1а та належить ОСОБА_2 на праві власності, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по 1887 грн. 90 коп. з кожного судового збору.

В апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (кожен зокрема), посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Позивач відзив на апеляційні скарги не подавав.

У судовому засіданні представник відповідачів апеляційні скарги підтримав із наведених у них підстав та просить їх задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не зявилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №СМ-SМЕ А00/028/2006, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 66500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 22.11.2013 року (т.1 а.с.11-14).

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 27 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №РМ- SME-А00/049/2007, згідно якого в іпотеку банку передано належне на праві власності ОСОБА_4 нерухоме майно: нежитлове приміщення, частина складсько-торгового комплексу /А-2/ загальною площею 24,8 кв.м (приміщення № 11), що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Карпенка-Карого, буд. 1а (т.1 а.с.15-17).

З 26.03.2010 року власником іпотечного майна являється ОСОБА_2 (т.2 а.с.204).

Відповідно до вимог ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

ПАТ «ОТП Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у квітні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 (справа №2-4558/10, №2-214/11, №2/0308/2511/2012).

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги рішенням від 21 серпня 2012 року.

Цим рішенням стягнуто солідарно із боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» нараховану станом на 23.03.2010 року для дострокового стягнення заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48594,52 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 11239,92 доларів США та пені у розмірі 161397 грн. 65 коп..

Таким чином, після звернення до позичальника із достроковою вимогою припинилося право кредитора на проведення нарахувань за кредитним договором. У позові, який задоволено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2012 року стягнення за кредитним договором заявлено у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зарахувавши у розмір заборгованості, на погашення якої слід звернути стягнення на іпотечне майно, нараховані після 23.03.2010 року та попереднього судового рішення проценти за користування кредитом.

Оскільки рішення суду від 21.08.2012 року боржниками не виконане, то суд дійшов вірного висновку про наявність передбачених ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» підстав для звернення стягнення на іпотечне майно.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_2 набув у власність спірне майно, як фізична особа-підприємець, у звязку із чим спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відхиляється апеляційним судом з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша ст.320 ЦК України).

Отож, надання у власність відповідного майна не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину, як учасника суспільних відносин, статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема, право власності, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Наявність у сторони справи статусу фізична особа-підприємець не може свідчити про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття у власність спірного приміщення.

У разі позбавлення сторін статусу підприємця вони не позбавляються набутих раніше цивільних прав і обов'язків фізичної особи.

Спірне майно зареєстроване за ОСОБА_2 як за фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем.

Крім того,основним боржником за кредитним договором є фізична особа ОСОБА_3, у звязку із чим зазначений спір вірно розглянутий судом у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційних скарг щодо законності договору про відступлення прав вимоги позивачу відхиляються апеляційним судом, оскільки цей договір не є предметом даного позову.

Доводи апеляційних скарг щодо пропуску позивачем строку позовної давності відхиляються апеляційним судом, оскільки цей позов предявлено протягом трьох років після ухвалення рішення суду від 21.08.2012 року.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у звязку з невиконанням боржником судового рішення про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що повторне звернення позивача з тими ж вимогами про стягнення заборгованості є порушенням норм Конституції України, за якими ніхто не може бут двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одні й ті самі підстави відхиляються апеляційним судом, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання за договором іпотеки при ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором чи відкритті виконавчого провадження з його примусового виконання.

Наданим апеляційному суду повідомленням Луцького районного відділу ДВС підтверджується та обставина, що рішення суду від 21.08.2012 року до цього часу не виконане.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з викладеного, повно та обєктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Але оскільки судом невірно визначено розмір заборгованості, для погашення якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, то це відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду у зазначеній частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року в даній справі в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення слова і цифри «в сумі 1497922 (один мільйон чотириста девяносто сім тисяч девятсот двадцять дві) гривні 64 копійки» замінити словами і цифрами «яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48594,52 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 11239,92 доларів США та пені у розмірі 161397 грн. 65 коп.».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: