Провадження № 2/234/1041/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

при секретарі Пагуліч Д.Г.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 28.12.2017р звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому, після уточнення, зазначив, що 16 липня 2004 року, згідно заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області його (ОСОБА_4П.) позовні вимоги задоволені і надано виконавчий лист на примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_6 в сумі 4166,80грн. Зазначає, що 05.11.2009р Державною виконавчою службою ОСОБА_7 міського управління юстиції винесено постанову, якою закінчено виконавче провадження по справі №2-2455 від 16.07.2004р, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Згідно до строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та журналів вхідної та вихідної кореспонденції, передбачених «Порядком роботи з документами в органах ДМС», на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищені. Свої вимоги мотивує тим, що 11.07.2016р він (ОСОБА_4П.) звернувся з позовною заявою до Краматорського міського суду про стягнення матеріальної шкоди у сумі 4166,80грн до відповідача ОСОБА_7 міської Ради, як представника влади Україна. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.11.2017р його апеляційну скаргу відхилено, а рішення Краматорського міського суду від 26.09.2017р залишено без змін, з посиланням на те, що в таких справах відповідачем є Держава України, в особі кабінету Міністрів України, як виконавчого органу Держави України, та Державної Казначейської служби України.

Вважає, що у звязку з тим, що орган державної виконавчої служби своєчасно не виконав необхідні дії для стягнення боргу, в нього виникло право на погашення заборгованості державою.

З посиланням на ст.ст.3, 56, 62 Конституції України позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів на його користь заборгованість в сумі 64174,65грн, яка складається з матеріальної шкоди в сумі 42783,10грн (з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки та трьох відсотків річних від простроченої суми) та моральної шкоди в сумі 21391,55грн із розрахунку 50% від суми матеріальної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_4 та надав пояснення аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві.

ОСОБА_3, представник відповідача - Держави Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 через його необґрунтованість та безпідставність, та суду пояснив, що позивачем не надані докази про визнання неправомірними дій або бездіяльності відділу державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_4, а твердження останнього про неправомірні дії є припущеннями. Також, вказує, що визначення позивачем ОСОБА_5 Міністрів України представником держави не відповідає законодавству України та обставинам справи, так як, якщо відшкодовуються грошові кошти, то відповідний орган державної влади, який представляє державу повинен мати повноваження розпорядника бюджетних коштів, отримувати з державного бюджету фінансування на здійснення своєї діяльності, а КМУ не є розпорядником бюджетних коштів. ОСОБА_8 КМУ отримує кошти Державного бюджету України за бюджетним призначенням на забезпечення діяльності КМУ. Крім того зазначив, що рішенням Краматорського міського суду від 26.09.2017р та ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28.11.2017р у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено, тому у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також вважає, що позивачем не наведені обставини та не надані докази, що підтверджують спричинення позивачу моральної шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та в судовому засіданні пояснила, що відповідно до положень Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю працівника під час виконання своїх трудових /службових) обов'язків, згідно із нормами ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Вважає, що правильно встановивши особу, яка повинна нести відповідальність, суд має врахувати, що у силу дії норм ЦК України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, тобто Відділ державної виконавчої служби ОСОБА_7 міського управління юстиції Донецької області за заподіяну шкоду відповідає самостійно як юридична особа, а правовідносини, які виникли між позивачем та третьою особою, не передбачають підстав для відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України, у зв'язку із чим позивач безпідставно вимагає покласти ймовірну відповідальність щодо відшкодування завданої Відділом ДВС ОСОБА_7 міського управління юстиції шкоди на державу. Звертає увагу на те, що така сама позиція щодо аналогічних правовідносин була зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 02.12.2015р №6-3815ск15 «Про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих незаконною бездіяльністю посадової особи органу державної влади». Вважають, що позивач у своєму позові не довів: чи була діями або бездіяльністю державного виконавця заподіяна матеріальна та моральна шкода позивачу та чим обґрунтований їхній розмір, визначений позивачем.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, в судове засідання не зявився за невідомими суду причинами, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено наступні обставини.

15 червня 2004 року за рішенням Краматорського міського суду Донецької області з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 було стягнуто борг в сумі 3166,00 гривень, проценти за користування кредитом в сумі 949,80 гривень, державне мито в сумі 51,00 гривень, а всього в сумі 4166,80 гривень.

16 липня 2004 року на підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суми боргу в сумі 3166,00 гривень, процентів за користування кредитом в сумі 949,80 гривень, державного мита в сумі 51,00 гривень, а всього в сумі 4166,80 гривень.

Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у ОСОБА_7 міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

5 листопада 2009 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу судового наказу № 2-2455 від 16.07.2004 року, виданого Краматорським міським судом, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 4166,80 гривень, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 4166,80 гривень закінчено, а виконавчий документ, судовий наказ, повернено стягувачеві.

На теперішній час у ОСОБА_7 міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 4166,80 гривень не перебуває.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із позовом до Держави Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди в сумі 4166 гривень 80 копійок, втрат від інфляційних процесів в сумі 37608 гривень 96 копійок, 3 % річних в сумі 1007 гривень 34 копійки за весь період з листопада 2009 року по грудень 2017 року та моральної шкоди в сумі 21391 гривень 55 копійок.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах закону, позивачем не додані докази обставин стосовно того, що відповідачі своїми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю заподіяли йому будь-яку майнову та моральну шкоду та повинні її відшкодувати.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що Державою Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, Державною казначейською службою України відносно ОСОБА_4 приймались незаконні рішення, вчинялись незаконні дії чи відбулася бездіяльність.

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Держави Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 64174 гривень 65 копійок є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 12,13, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позову до Держави Україна, в особі ОСОБА_5 Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 05.12.2018 року.

Головуючий суддя: А.М.Лутай