Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/523/18
Провадження №2/433/329/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої представляє Какулія Отарі Євгенович до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась позивач ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. КІМа, б. 108, оскільки на даний час правовстановлююча документація на вказане нерухоме майно втрачена, що позбавляє її вільно розпоряджатися та володіти належним їй нерухомим майном.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, суду надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Причина її неявки суду не відома.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав.

У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд.

Судовим розглядом встановлено, що згідно копії договору міни від 12.02.1996 ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. КІМа, б. 108 (а.с. 9).

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 117096466 від 15.03.2018, власником житлового будинку № 108, розташованого за адресою: м. Луганськ, вулиця КІМа, зареєстровано ОСОБА_1 (а.с. 13).

На вказаний житловий будинок виготовлено технічний паспорт (а.с. 10-12).

Позивач зазначає, що договір міни було складено у 5-ти екземплярах, один з яких залишився на зберіганні у справах приватного нотаріуса ОСОБА_3, а по два екземпляри були видані сторонам, один з яких позивач здала до БТІ у м. Луганську при реєстрації права власності у 1996 році. 20 лютого 2018 року позивач приїхала до м. Сєвєродонецьк Луганської області, де у встановленому законом порядку зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно. Через два тижні, перевіряючи у себе вдома документи на будинок було виявлено, що в теці з паперами відсутні оригінал договору міни, технічний паспорт на будинок та квитанції про сплату комунальних послуг. З метою отримання дублікату втраченого договору міни, позивач звернулась до приватного нотаріусу ОСОБА_3, яка посвідчувала даний правочин, одна зясувалось, що нотаріус ОСОБА_3В у 2000-х роках припинила свою приватну нотаріальну діяльність. В звязку з цим позивач, через свого представника, звернулась до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з запитом щодо місця знаходження нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з метою звернення до неї з заявою про отримання дубліката вказаного вище договору купівлі-продажу квартири.

20 березня 2018 року позивач отримала відповідь № ПІ-15/23/09-65/4, в якій їй було розяснено, що ОСОБА_3 припинила свою приватну нотаріальну діяльність 12.11.2003 (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано оголошення в газету про те, що договір міни житлового будинку від 12.02.1996, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 163 на ім'я ОСОБА_1, вважати недійсним (а.с. 17-40).

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права);2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності особа, яка вже є власником.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 20, 328, 392 ЦК України, п.9 ч.1 Розділу ХІІ Перехідних положень, ст.ст.12,76,95, 264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (вул. КІМа, б.108, м. Луганськ, РНОКПП НОМЕР_1), інтереси якої представляє Какулія Отарі Євгенович (вул. Б. Ліщини, б. 21/2, м. Сєвєродонецьк Луганської області) до ОСОБА_2 (вул. Бєломорская 2, б. 96, м. Луганськ) про визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. КІМа, б. 108, в звязку із втратою правовстановлюючого документу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року)

Суддя О.І. Суський

26.12.18

27.09.18