Справа № 524/8099/18
Провадження №2/524/2694/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Воблікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області про зняття арешту з нерухомого майна та заборони на його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧІВ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, звернулись до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом, в якому просили суд зняти арешт з нерухомого майна кімнати 1 секції 27 в будинку 18 по вул.Перемоги в місті Кременчуці.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧІВ

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 є співвласниками кімнати 1 секції 27 в будинку 18 по вул.Перемоги в місті Кременчуці. Під час готування документів для оформлення договору дарування, йому стало відомо про те, що постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 13.09.2010 було накладено арешт на майно боржника - кімнату 1 секції 27 в будинку 18 по вул.Перемоги в місті Кременчуці. Його, ОСОБА_1, заяву про зняття арешту з майна відповідачем було залишено без задоволення. Арешт нерухомого майна порушує його права та права його малолітнього сина на вільне розпорядження майном.

Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надіслав суду відзив, в якому зазначив, що заперечує проти позову. Вказав, що виконавче провадження, в якому ОСОБА_1 був боржником та в якому державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», що відповідно до ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками кімнати 1, сек.27 в будинку 18 по вул.Перемоги в м.Кременчуці, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим 12 жовтня 2012 року, серії САЕ №558633(а.с.15-23).

На примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС м. Кременчука перебувало виконавче провадження №19698775 з примусового виконання Наказу Господарського суду Полтавської області від 11.05.2010 № 19/49, боржником в якому був ОСОБА_1.

13 вересня 2010 року постановою державного виконавця накладено арешту на майно боржника.

15листопада 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Згідно відповіді Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 29.03.2018 №27832 відділом державної виконавчої служби було відмовлено у знятті арешту з майна.

ОСОБА_4

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що на даний час на виконанні в Автозаводському ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області перебуває виконавче провадження, боржником в якому є ОСОБА_1.

На переконання суду, в даному випадку арешт майна боржника є неспівмірним із обмеженням права власності позивачів і не забезпечує виконання зобов'язань боржником.

Приймаючи до уваги те, що на даний час позивачі позбавлені можливості вільно володіти та розпоряджатись майном, суд приходить до висновку про те, що їх вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивачів.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області про зняття арешту з нерухомого майна та заборони на його відчуження задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна кімнати 1 секції 27 в будинку 18 по вул.Перемоги в місті Кременчуці, зареєстрований на підставі постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ ОСОБА_5, серія та номер 19698775 від 13.09.2010, номер запису про обтяження 1590976 від 16.09.2010.

Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць