Номер провадження: 22-ц/785/8071/18
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ПАТ КБ «ПриватБанк», Перший Малиновський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання права власності, звільнення майна з - під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особи ПАТ КБ «ПриватБанк», Перший Малиновський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області, в якому просив суд визнати за ним право власності на автомобіль типу «Легковий седан», марки «Toyota» модель «Carina II», 1990 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти арешт з автомобілю типу «Легковий седан», марки «Toyota» модель «Carina II», 1990 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ПАТ КБ «ПриватБанк», Перший Малиновський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання права власності, звільнення майна з - під арешту - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати повністю рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26.09.2018 року та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право право власності на автомобіль типу «Легковий седан», марки «Toyota» модель «Carina II», 1990 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти арешт з автомобілю типу «Легковий седан», марки «Toyota» модель «Carina II», 1990 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 13.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір.

Рішенням Малиновського районного суд м.Одеси від 29.01.2015 року на користь банку за зазначеним договором стягнуті грошові кошти.

13.03.2015 року Першим Малиновським ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 46876452.

Постановою державного виконавця від 13.03.2015 року на все майно боржника накладений арешт, відповідачу заборонено відчужувати майно.

На час вирішення спору власником спірного автомобілю марки «Toyota» модель «Carina II», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується технічним паспортом.

Між сторонами по справі складений текст договору купівлі-продажу спірного автомобілю, датований як 13.03.2012 року.

Того ж дня відповідач видала на ім'я позивача та ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважила останніх, кожен з яких має право діяти самостійно розпоряджатися спірним транспортним засобом, зокрема, з метою перереєстрації авто в органах ДАІ.

Через п'ять років тільки 01.11.2017 року в порушення пунктів 7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, позивач звернувся до сервісного центру МВС з метою перереєстрації автомобіля на своє ім'я, де дізнався про заборону відчуження транспортного засобу через боргові зобов'язання відповідача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, а залишався зареєстрованим за відповідачем, заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась. Така заява у встановлений законом строк не надходила і від позивача, який згідно з дорученням мав на те повноваження і перешкод для цього не було. Крім того, такі умови способу захисту права, який обрав позивач, а саме на підставі ст. 392 ЦК України по справі відсутні.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Так, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

В даному випадку відсутній договір купівлі - продажу автомобіля вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами - продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3 ч.1 ст.208, ст.ст. 328, 626,638, глави 54 ЦК України, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р.№ 1388.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, а залишався зареєстрованим за ОСОБА_3, заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась. Така заява у встановлений законом строк не надходила і від позивача, який згідно з дорученням мав на те повноваження і перешкод для цього не було.

Видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вимоги, щодо знаття арешту із спірного автомобіля є похідними від основної вимоги, тому задоволенню не підлягають.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що підстав для задоволення позову про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту на підставі статті 392 ЦК України немає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ПАТ КБ «ПриватБанк», Перший Малиновський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання права власності, звільнення майна з - під арешту - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда