Провадження № 2/727/2083/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дитину у звязку з хворобою, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дитину у звязку з хворобою, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 24.11.2005 року.

12 травня 2001 року під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.02.2013 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2014 року, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, в розмірі 800 грн. щомісячно і до повноліття дитини.

На даний час син є студентом 1-ого курсу денної форми навчання за спеціалізацією «Міжнародні-економічні відносини» економічного факультету Чернівецького національного університету імені ОСОБА_5, вартість навчання за 4 роки становить 74000,00 грн., за 1-ий семестр нею сплачено грошові кошти в сумі 9250,00 грн.

Відповідач оплачує аліменти, однак вказаних коштів не вистачає на придбання одягу, взуття, книг та канцтоварів, витрат для сина на обіди та проїзд до навчального закладу.

З моменту визначення розміру аліментів, а саме: з 2014 року змінилися матеріальні умови проживання її сімї, а також значно зросли витрати на утримання дитини у звязку із збільшенням її віку. Визначений судом розмір аліментів не задовольняє вимоги щодо належного утримання та догляду за дитиною, не сприяє її гармонійному розвитку.

Крім того, вона несе додаткові витрати на дитину, оскільки син ОСОБА_4 з народження страждає вродженою вадою серця, у звязку з чим з 12.06.2001 року перебуває на диспансерному обліку і постійно потребує спостеріганням лікарем-кардіологом.

Також, дитина потребує посезонного прийому кардіотрофіків (карбонат, панагін, новопасит, персен, валеріана), які не тільки заспокоюють нервову систему, але й покращують роботу серця. Вартість ліків, які вона купує для оздоровлення сина в місяць становить приблизно 300,00 грн.

Вона постійно слідкує за харчуванням сина, забезпечує в його щоденний раціон мясо, рибу, сухофрукти, горіхи, овочі та фрукти залежно від сезону, що є необхідним для осіб, які мають серцеві захворювання. Вартість належного харчування для сина в місяць становить 2000,00 грн.

Лікар-педіатр та лікар-кардіолог неодноразово наголошують на санаторно-курортному лікуванні та щорічному відпочинку сина на морі.

Вартість путівки для санаторно-курортного лікування сина в санаторіях м. Трускавець, м. Хмільник та Закарпаття, які спеціалізуються на серцево-судинних захворюваннях, становить на 21 день від 15000,00 грн. до 20000,00 грн.

Вона не в змозі забезпечити сину належні умови для підтримки його стану здоровя, оскільки розмір її заробітної плати в місяць становить 7000,00 грн. і витрачається на оплату комунальних послуг, придбання одягу для сина, канцтоварів та інших речей домашнього вжитку.

Відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо додаткового утримання їхнього сина, матеріальна допомога відповідача обмежується лише аліментами в розмірі 800 грн., які ледве вистачає на особисті потреби сина.

Відповідач офіційно не працює, хоча займається бізнесом як в Україні, так і за її межами, має у власності квартиру та автомобіль, однак вони зареєстровані на іншу особу, стан здоровя відповідача є задовільний, інших утриманців в нього немає.

А тому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно і до закінчення навчання у вищому навчальному закладі.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову в частині збільшення розміру аліментів до суми 1000,00 грн. та просив відмовити в задоволенні додаткових витрат на сина з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення, повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи у сторін під час перебування їх в шлюбі 12 травня 2001 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.24).

Шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №974 від 24 листопада 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.23).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2013 року (а.с.22), яке змінене рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2014 року (а.с.18-19), стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, хоча на даний час не працює, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. На утриманні у відповідача інших неповнолітніх дітей немає. Враховуючи інфляційні процеси, які відбулися в нашій державі протягом останнього року, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо, суд вважає, що матеріальний стан позивачки щодо утримання неповнолітньої дитини змінився, тобто зменшився.

Отже, суд вважає, що необхідно збільшити розмір присуджених аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2013 року зміненого рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2014 року з твердої грошової суми в розмірі 800 грн. на іншу тверду грошову суму 1500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили.

Визначаючи розмір твердої грошової суми, яку відповідач має сплачувати, суд враховує також те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01.01.2018 року складає - 1860 грн., а з 01.07.2018 року складає 1944 грн., а з 01.12.2018 року складає 2027 грн., а тому розмір аліментів необхідно збільшити до 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно і до закінчення навчання у вищому навчальному закладі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з розвитком певних її здібностей.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У абзаці 1 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1489цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка надала суду довідки комунальної медичної установи «Міська дитяча поліклініка» (а.с.6-7), акт дослідження стану здоровя (а.с.8), витяги з історії хвороби (а.с.51), виписки з амбулаторної карти (а.с.52), консультативний висновок лікаря (а.с.5), відповідно до яких ОСОБА_3 поставлено діагноз: мінімальний апікальний мязовий дефект міжшлуночкової перегородки; підвищена трабекулярність лівого шлуночка.

Однак, в матеріалах справи відсутні фіскальні чеки щодо купівлі медичних препаратів та продуктів харчування, відсутні документи про вартість медичних послуг, витрат на лікування, також не надано доказів, що вказані обставини лікування дитини є винятковими і такими, що повинні фінансуватися наперед.

Крім того, позивачкою не зазначено розрахунок понесених додаткових витрат на дитину у звязку із наведеними захворюваннями, які повязані з медичним обслуговуванням та придбанням ліків.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивачки в позовній заяві про здійснення оплати комунальних послуг та здійснення оплати за навчання сина є безпідставним, оскільки оплата комунальних послуг та оплата за навчання не відносяться до додаткових витрат на дитину.

За відсутності доказів про наявність передбачуваних додаткових витрат на лікування дитини, у тому числі про їх характер, розмір та тривалість, відсутність підтверджуючих документів про їх фінансування, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191, 192, 185 СК України, ст.ст.7, 12, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в сумі по 800 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2013 року зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької обл. від 17.07.2014 р. з твердої грошової суми в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно на тверду грошову суму у розмірі по 1500 ( одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в сумі по 800 грн. щомісяця, починаючи з 23 грудня 2012 року до досягнення ним повноліття, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.02.2013 р., зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької обл. від 17.07.2014 р.(справа № 2-2885 за 2012 рік ) відкликати.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 29 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: