Ухвала

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 493/2206/17

провадження № 61-48660ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Бузовський Олег Ігорович, на рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа - Управління соціального захисту населення Балтської районної державної адміністрації Одеської області, про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - Управління соціального захисту населення Балтської районної державної адміністрації Одеської області, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що у 2013 році мати відповідача - ОСОБА_3 була безкоштовно забезпечена автомобілем з передачею права керування члену сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Автомобіль марки

«ЗАЗ Sens» TF698K перебуває у фактичному володінні її дочки -

ОСОБА_1 Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2006 року № 999 (далі - Порядок № 999), іншому члену сім'ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

Відповідачка на момент смерті матері була зареєстрована за іншою адресою, отже права на викуп чи отримання автомобіля відповідно до пункту 16 Порядку № 999 не набуває, а автомобіль підлягає поверненню.

Посилаючись на те, що на неодноразові звернення з приводу повернення автомобіля відповідач не реагує, добровільно повертати автомобіль відмовляється, Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації просив суд витребувати у ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «ЗАЗ Sens» TF698K зі звичайним керуванням.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 04 квітня

2018 року (у складі судді Мясківської І. М.) позов Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 передати Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації автомобіль марки «ЗАЗ Sens» TF 698K зі звичайним керуванням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року

(у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Таварткіладзе О. М.) рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 квітня

2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації автомобіль «ЗАЗ Sens» TF 698K зі звичайним керуванням.

13 грудня2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Бузовський О. І., на рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року,

в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Апеляційним судом вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2017 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржуване рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(Zubac v. Croatia (Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа є незначної складності.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Бузовський Олег Ігорович, на рішення Балтського районного суду Одеської області

від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа - Управління соціального захисту населення Балтської районної державної адміністрації Одеської області, про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська