Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 279/4287/17

провадження № 61-40593 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня

2018 року у складі судді Волкової Н. Я. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів:

Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради, звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки, призначення опікуна.

На обгрунтування заяви зазначала, що її батько ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-психіатра, періодично веде себе неадекватно, не впізнає її, проявляє до оточуючих людей агресію, ступінь наявних у нього психічних розладів процесів мислення, пам'яті, інтелекту настільки виражені, що позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Визнання батька недієздатним їй необхідно для забезпечення його прав.

Посилаючись на наведене, просила визнати ОСОБА_5 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від

22 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 проживає в належній йому квартирі один, самостійно себе забезпечує (отримує пенсію), організовує свій побут (придбаває харчі, готує їжу, пере одяг, робить прибирання квартири), веде господарство (обробляє земельну ділянку), має право на керування транспортним засобом. Перебування на обліку у лікаря-психіатра та лікування в психіатричному закладі було пов'язано з захворюванням, яке не впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Участь ОСОБА_5 в судовому засіданні, подані ним письмові заяви, пояснення, клопотання свідчать про те, що він є, не зважаючи на вік, обізнаною в правових питаннях розгляду справи, активною, соціально адаптованою в суспільстві особою, активно та цілеспрямовано відстоює свої права та захищає їх, що свідчить про його інтелектуальну активність та розумову спроможність. Його поведінка та вчинки викликані особливостями його характеру і не впливають на здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ураховуючи, що заявником не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_5 не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, вимога про визнання його недієздатним та похідні від неї вимоги про встановлення опіки і призначення опікуна є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня

2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністрества охорони здоров'я України №397 від 08 жовтня 2001 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 березня 2001 року за №219/6507, стаціонарна експертиза позивача та відповідача у цивільних справах призначається судом тільки за їх згодою. З матеріалів справи вбачається, що такої згоди ОСОБА_5, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, не надавав. Відсутність висновку судово-психіатричної експертизи про нездатність ОСОБА_5 усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також інших переконливих доказів про наявність такого, дає підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2018 року,

ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявності у ОСОБА_5 хронічного психічного розладу, у зв'язку з чим він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, вона намагалася виконати ухвалу суду першої інстанції про призначення судово-психіатричної експертизи, зокрема подала до суду клопотання про примусове направлення ОСОБА_5 для проведення зазначеної експертизи, однак суд першої інстанції у порушення норм процесуального права зазначене клопотання не розглянув.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами установлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5

Згідно консультативного висновку спеціаліста (лікаря-психіатра) від 02 березня 2018 року ОСОБА_5 чотири рази проходив лікування у психіатричній лікарні - у 1985, 1987, 2008 та 2010 роках. У 2010 році йому дозволено оформити сертифікат на керування транспортом.

Згідно із частинами третьою, четвертою, шостою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров'я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров'я. Для визначення фактичної можливості такої особи з'явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу (частина перша статті 299 ЦПК України).

Заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (частина третя статті 296 ЦПК України).

На обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що її батько ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-психіатра, періодично веде себе неадекватно, не впізнає її, проявляє до оточуючих людей агресію, ступінь наявних у нього психічних розладів процесів мислення, пам'яті, інтелекту настільки виражені, що позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вказана справа розглянута за участю заінтересованої особи ОСОБА_5, який під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував проти задоволення заяви, вказував на усвідомлення своїх дій і можливість керувати ними та здійснення самостійного забезпечення свого життя.

Згідно із статтею 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Установлено, що за клопотанням заявника ухвалою суду першої інстанції від

20 листопада 2017 року призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам Житомирської обласної психіатричної лікарні №1. Згідно висновку експерта №97-2018 від 02 квітня 2018 року, зробленого на підставі письмових матеріалів та огляду ОСОБА_5, останній потребує призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи з метою уточнення діагнозу, його генезу, ступеню вираженості психічних розладів.

Присутній у судовому засіданні суду першої інстанції лікар-психіатр Коростенської міської поліклініки ОСОБА_9 показала, що за медичною документацією ОСОБА_5 був постановлений на облік у лікаря-психіатра у 1983 році, пройшов лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні. У 1987 році було зроблено висновок, що він є психічно здоровим, однак має істеричні розлади, які призводили до втрати свідомості. У 2008 році проходив лікування з приводу розладу особистості поведінкового генезу. У хворого є певні особливості поведінки, які викликані віковими змінами, однак вони не впливають на його здатності у побуті, усвідомлену поведінку. Він сам себе обслуговує, у 2010 році отримав дозвіл на керування транспортним засобом. Від іншого лікаря їй відомо про те, що від фізичних осіб, установ та органів, в тому числі і правоохоронних, надходили звернення з приводу того, що ОСОБА_5 звертається з багаточисленними скаргами на них.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про відсутність підстав для постановлення ухвали про примусове направлення ОСОБА_5 для проведення судово-психіатричної експертизи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_5 недієздатним та встановлення над ним опіки.

Переглядаючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та обгрунтовано відхилив апеляційну скаргу, як таку, що не спростовує законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, які їх обгрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від

22 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник