ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 2-2088/11

провадження № 22-ц/818/1387/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року, ухвалену суддею Бобко Т.В. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У 2011 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 873090 гривень.

За заявою позивача про забезпечення позову, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року, накладено арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, який на той час належав ОСОБА_2

25 вересня 2018 ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначив, що наявність вищезазначеного арешту порушує права ОСОБА_4 і ОСОБА_5, за якими рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року визнано право власності на спірне майно в порядку звернення стягнення на предмет застави.

Вважає, що на підставі ст. 391 ЦК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном і, як визначено в постанові Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2018, порушене право повинно бути захищене шляхом звернення з апеляційною скаргою. На підставі вищевикладеного, просить ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року про накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1 скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення ухвали) - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 та 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", - єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 від 15 серпня 2008 року.

В забезпечення виконання кредитного договору № 0 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір застави, предметом якого став належний автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

ПАТ «Укрсиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором № 0 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» за договором факторингу № 5/12-КВ від 20 квітня 2012 року.

ТОВ «Кредекс Фінанс», в свою чергу, за договором факторингу від 20 квітня 2012 року відступило право вимоги за кредитним договором № 0 від 15 серпня 2008 року на користь ТОВ «Вердикт Фінанс».

Згідно копій квитанції по сплаті боргу від 04 червня 2014 року №№ 48-239К, № 48-238К позивач ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перерахували на користь кредитора ТОВ «Вердикт Фінанс» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором відповідно 53 436 грн. та 140 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, третя особа: ТОВ «Вердикт Фінанс», було вирішено первісний та зустрічний позови задовольнити, було звернуто стягнення на предмет застави шляхом визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 ідеальні частки автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та залишено автомобіль у їх спільній частковій власності.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області, Фрунзенського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 про виключення з опису арештованого майна та зняття арешту з майна, було вирішено виключити з опису та звільнити з-під арешту автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_4 на праві власності на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року, а саме зняти арешт накладений постановами державного виконавця Фрунзенського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 29 серпня 2011 року, 16 січня 2012 року, від 19 вересня 2013 року, від 28 січня 2016 року, від 30 вересня 2016 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Задовольняючи часткового заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 873 090 грн., тому суд в своїй ухвалі правильно послався на те, що розмір позовних вимог є значним і невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення і дійшов до вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

ОСОБА_4 вважає, що ухвалою Фрунзенського суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року порушується його право власності на арештований автомобіль.

Між тим, в порядку апеляційного провадження правильність та законність судового рішення перевіряється станом на час його ухвалення.

Матеріалами справи не спростовано, що на час постановлення ухвали Фрунзенського суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року власником автомобіля, на який накладено арешт був ОСОБА_2

Представник ОСОБА_4В звертає увагу на те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, автомобіль, на який накладено арешт був предметом застави, тому суд першої інстанції порушив право заставодержателя, отже і права ОСОБА_4, який є його сингулярним правонаступником.

Між тим, такі доводи не ґрунтуються на законі, оскільки законом не обмежено застосування заходів забезпечення позову щодо майна, яке є предметом застави.

Дійсно, за змістом ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Водночас, у разі виконання зобов'язань, забезпечених заставою, позивач мав право розраховувати на погашення заборгованості за договором позики у розмірі 873 090 грн. - за рахунок звернення стягнення на арештований автомобіль.

Отже колегією суддів не встановлено порушень вимог закону судом першої інстанції під час вирішення питання про накладення арешту на автомобіль.

ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про скасування арешту.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова