Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 753/16625/15-ц

провадження № 61-1382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «БГ Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року у складі судді Кириченко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Слободянюк С. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БГ Банк»

(далі - ПАТ «БГ Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило визнати недійсним нікчемний договір купівлі-продажу від 30 липня 2014 року № НОМЕР_1; визнати за ПАТ «БГ Банк» право власності на автотранспортний засіб - «Тойота Камрі», д/н НОМЕР_1, та зобов'язати ОСОБА_3 повернути ПАТ «БГ Банк» зазначений транспортний засіб.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 30 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (далі - ПАТ «Банк Перший), правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № НОМЕР_1 транспортного засобу «Тойота Камрі», д/н: НОМЕР_1, відповідно до якого відповідачу у власність переданий зазначений транспортний засіб. Відповідно до умов договору вартість зазначеного автомобіля визначена у розмірі 36 600, 00 гривень. Вартість залишку пального 42, 94 літра за ціною 629, 07 грн; разом до сплати за договором належало 37 229, 07 грн. На підставі акта прийому-передачі від 14 серпня 2014 року транспортний засіб переданий у власність ОСОБА_3 Позивач в обґрунтування позову зазначає, що вартість автомобіля на момент продажу була суттєво занижена, більше ніж на 20, 00 % від звичайної ціни на цей вид транспортного засобу, внаслідок чого банк зазнав збитків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково. Судом встановлено факт нікчемності договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «Банк Перший» та ОСОБА_3 Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та повернуто сторони у первинний стан; зобов'язано ОСОБА_3 повернути ПАТ «БГ Банк» автотранспортний засіб, зобов'язано ПАТ «БГ Банк» повернути ОСОБА_3 сплачені ним на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року 37 229, 07 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину, не дотримався вимог закону, та звернувся у спосіб, не передбачений статтею 215 ЦК України, а тому позовна вимога щодо визнання недійсним нікчемного правочину не підлягала задоволенню. Суд вважав, що укладений договір купівлі-продажу автомобіля є нікчемним з огляду на таке. Під час укладення договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року транспортного засобу його вартість визначалась на підставі звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТР Інвест-Компані» (далі - ТОВ «ТР Інвест-Компані») про ринкову вартість колісного транспортного засобу, у якому зазначено про те, що оцінюваний автомобіль на дату оцінки знаходиться в незадовільному неробочому технічному стані, вартість проведення робіт з ремонту та запчастин, необхідних для доведення автомобіля до задовільного (робочого) технічного стану, складає 76 283, 42 грн без ПДВ (згідно з діагностикою, проведеною Товариством з обмеженою відповідальністю «Франссервіс» (далі - ТОВ «Франссервіс») та складеного ним рахунку від 02 червня 2014 року № ; оцінювач під час розрахунку ринкової вартості визнав стан оцінюваного автомобіля як умовно задовільний, а надалі від його ринкової вартості віднімав витрати, необхідні для ремонту, згідно з рахунком. Проте, згідно із відповіддю ТОВ «Франссервіс» від 28 лютого 2015 року оплата на поточні рахунки за зазначеними рахунками не отримувалася, роботи, послуги, продаж запасних частин, матеріалів та інших деталей та приладдя не здійснювались, довіреності, підписані іншою стороною, та інші документи про згоду на оплати та проведення ремонту ТОВ «Франссервіс» не отримувало.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що під час продажу автомобіля вартість предмета продажу визначена за ціною, що більше ніж на 20, 00 % є нижчою від звичайних цін, що тягне нікчемність договору на підставі положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про відчуження автомобіля за цінами, нижчими від звичайних, станом на день укладення договору - 30 липня 2014 року, колегія суддів не взяла до уваги, оскільки у матеріалах справи міститься звіт ТОВ «Франссервіс» станом на 02 червня 2014 року про те, що автомобіль знаходиться в неробочому стані, а вартість проведення робіт з ремонту складає 76 283, 42 грн. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу коригується відповідною грошовою сумою, яка враховує його комплектність, укомплектованість, наявність пошкоджень, які потребують відновлювального ремонту, відновлення чи оновлення складників, тому висновок про ринкову оцінку вартості об'єкта незалежної оцінки від 05 червня 2014 року, яким не враховано ремонтні роботи, не може братись до уваги.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Заявник зазначив, що матеріали справи не містять альтернативних розрахунків звичайних цін, інших доказів, які би ставили під сумнів проведену оцінку майна, з огляду на що твердження позивача ґрунтувалось виключно на припущеннях, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже касаційну скаргу необхідно задовольнити.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до висновку про ринкову вартість об'єкта незалежної оцінки від 05 червня 2014 року, здійсненого ТОВ «ТР Інвест-Компані», ринкова вартість колісного транспортного засобу легкового автомобіля «Тойота Камрі», д/н НОМЕР_1, складає 36 600, 00 грн.

30 липня 2014 року між ПАТ «Банк Перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Тойота Камрі», д/н: НОМЕР_1, відповідно до якого відповідачу у власність переданий зазначений транспортний засіб. Відповідно до умов договору вартість автомобіля становить 36 600, 00 грн. Вартість залишку пального 42, 94 літра за ціною 629, 07 грн; разом до сплати за договором - 37 229, 07 грн. 14 серпня 2014 року між сторонами зазначеного правочину підписаний акт приймання-передачі зазначеного автотранспортного засобу.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 лютого 2015 року № 134 відкликано банківську ліцензію ПАТ «БГ Банк». На підставі зазначеної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 лютого 2015 року прийнято рішення № 43 про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Новікову М. М.

03 червня 2015 року ПАТ «БГ Банк» надіслало відповідачу повідомлення про нікчемність правочину за вихідним № 15-1329 відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, третьої, четвертою, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із вимогами частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, в тому числі якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

З урахуванням викладених норм матеріального права підставою віднесення договору до числа нікчемних правочинів є встановлення факту відчуження майна кредитної установи, що ліквідується, за ціною, що на 20 відсотків є нижчою або вищою від звичайних цін на таке майно.

Згідно із статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Поняття «звичайна ціна» наведено в Податковому кодексі України

(далі - ПК України). Підпунктом 14.1.71 ПК України передбачено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Відтак рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об'єкта продажу.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з наведених положень матеріального та процесуального закону, враховуючи, що ціну автомобіля сторони погодили у договорі на підставі проведеного дослідження про ринкову вартість об'єкта незалежної оцінки від 05 червня 2014 року, відповідно до розподілу між сторонами тягаря доведення саме позивач зобов'язаний був спростувати, що ціна, за якою банк продав спірний автомобіль, є нижчою за звичайну на цей вид майна.

Відповідно до висновку про ринкову оцінку майна від 05 червня 2014 року оцінюваний автомобіль знаходився у незадовільному, неробочому стані (згідно із проведеною діагностикою ТОВ «Франссервіс» та виписаним ними рахунком від 02 червня 2014 року № ; вартість робіт та деталей, необхідних для проведення ремонту, складає 76 283, 42 грн).

Відповідно до пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), ринковою вартістю колісного транспортного засобу є вартість, за яку можливе відчуження колісного транспортного засобу (його складників) на ринку подібного колісного транспортного засобу (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Відповідно до розділу ІІІ Методики основним підходом до визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу є порівняльний підхід, який ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) колісного транспортного засобу, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках колісного транспортного засобу, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об'єктом порівняння та об'єктом оцінки.

Для визначення вартості за порівняльним підходом використовуються статистично усереднені цінові дані колісного транспортного засобу, які були відчужені в Україні, за умов, що вони відповідають змісту поняття «ринкова вартість», зокрема ґрунтуються на даних ринку колісного транспортного засобу і зведені в довідниках, до яких висуваються вимоги щодо науковості, об'єктивності, об'ємності інформації.

Найбільш вірогідним методом порівняльного підходу до оцінки колісного транспортного засобу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних колісних транспортних засобів, за яким вартість визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного колісного транспортного засобу з відповідним строком експлуатації.

У разі неможливості визначення вартості колісного транспортного засобу з урахуванням цін ідентичних колісних транспортних засобів допускається використання методу, заснованого на аналізі цін аналогічних транспортних засобів, за яким вартість колісного транспортного засобу визначається відповідно до цінових даних, аналогічних, але не ідентичних колісних транспортних засобів, з належним або скоригованим строком експлуатації.

В кожному методі подальше коригування вартості враховує різницю між пробігом, комплектністю, укомплектованістю, технічним станом об'єкта порівняння та об'єкта оцінки.

Вартість колісного транспортного засобу коригується відповідною грошовою сумою, яка враховує його комплектність, укомплектованість, наявність пошкоджень, які потребують відновлювального ремонту, відновлення і (чи) оновлення складників.

Таким чином, при визначенні ринкової вартості спірного транспортного засобу оцінювачем було враховано різні коефіцієнти, а вартість автомобіля була скоригована з урахуванням величини пробігу, комплектності, укомплектованості, наявності пошкоджень, які потребують відновлювального ремонту, відновлення і (чи) оновлення складників, кожного автомобіля, що відображено у висновку про ринкову вартість об'єкта незалежної оцінки від 05 червня 2014 року, здійсненого ТОВ «ТР Інвест-Компані».

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій керувались тим, що у висновку про ринкову оцінку майна від 05 червня 2014 року не враховані ремонтні роботи відповідно до звіту ТОВ «Франссервіс», а тому висновок про оцінку майна не може братись до уваги як належний доказ ринкової ціни проданого автомобіля.

Разом з тим, дійшовши висновку про недоведеність та необґрунтованість визначення ціни у договорі на підставі висновку про ринкову оцінку майна від 05 червня 2014 року, суди не встановили звичайної ціни на спірне майно з урахуванням його стану на час його продажу та дійшли передчасного висновку про те, що наявні підстави для встановлення нікчемності укладеного договору купівлі-продажу та застосування наслідків нікчемного правочину.

В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували висновки зазначеного звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, позивачем не було надано суду інших експертних висновків з визначення звичайної ціни спірного транспортного засобу, не було заявлено відповідних клопотань про проведення судової економічної (товарознавчої) експертизи. Обставини, на які посилається позивач, підлягають доведенню за допомогою певної судової експертизи, оскільки для встановлення таких обставин існує об'єктивна потреба у спеціальних знаннях. Зазначені докази позивачем не надані, наведені обставини ним належним чином не доведені, що відповідно до принципу диспозитивності та змагальності має своїм наслідком відмову у позові.

З огляду на зазначене, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що матеріали справи не містять альтернативних розрахунків звичайних цін, інших доказів, які би ставили під сумнів проведену оцінку майна, з огляду на що твердження позивача ґрунтувалось виключно на припущеннях та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги, то судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 535, 92 грн та за подання касаційної скарги у сумі 661, 44 грн підлягають стягненню із відповідача на користь заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до ОСОБА_3 про визнання недійсним нікчемного договору відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» на користь ОСОБА_3 535, 92 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 661, 44 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик