Ухвала

Іменем України

26 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 175/3064/17

провадження № 61-47302ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення з відповідача 200 000,00 грн за договором банківського вкладу «Поточний рахунок «Ощадний» від 06 травня 2015 року № 980-064-000000354, 6 000,00 грн - три проценти річних, 24 000,00 грн - на відшкодування майнової шкоди (упущена вигода) та 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн за договором банківського рахунку «Поточний районом «Ощадний» та 6 000,00 грн - три проценти річних. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2018 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову про стягнення трьох процентів річних у сумі 6 000,00 та ухвалено нове рішення про відмову в позові в цій частині. В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 12 грудня 2018 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом враховано, що ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, постановленою у іншому складі суду у цій цивільній справі, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2018 року, справу Верховним Судом віднесено до категорії малозначних.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний