Провадження №2-з/200/31/18
У Х В А Л А

05 березня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного баку «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного баку «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року повернуто позивачу.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Через канцелярію суду позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій просить суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу по провадженню ВП 56608864 від 14.06.2018 року. Заборонити ПАТ «ОТП банк» вчиняти дії щодо відчуження квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що стоном на день звернення із цією заявою старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень здійснено опис та арешт належного позивачці на праві власності об'єкту нерухомого майна.

Враховуючи викладене існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити ефективний захист прав позивача у даній справі оскільки відділом примусового виконання вживаються заходи для примусового виконання рішень вживаються заходи для примусового виконання виконавчого документу, що оскаржується. Наслідком таких дій є примусова реалізація майна, яке належить позивачу. У разі визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачеві в подальшому необхідно буде застосувати додаткові засоби захисту своїх прав щодо повернення стягнутих коштів або реалізованого майна, що потребуватиме додаткових витрат та часу.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини 2статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо оскарження виконавчого напису про стягнення із ОСОБА_1 (49040, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1, тел. НОМЕР_2 на підставі виконавчого напису, вчиненого 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, який зареєстрований в реєстрі за №3032, про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №2008-МК-49 від 23.09.2008 року в розмірі 2 999 999,93 гривень (два мільйони дев'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 93 копійки) за період з 23.09.2006 року по 11.02.2016 року, а також витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 гривень.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз'яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При цьому, суд наголошує, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного баку «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Зупинити стягнення із ОСОБА_1 (49040, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1, тел. НОМЕР_2 на підставі виконавчого напису, вчиненого 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, який зареєстрований в реєстрі за №3032, про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №2008-МК-49 від 23.09.2008 року в розмірі 2 999 999,93 гривень (два мільйони дев'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 93 копійки) за період з 23.09.2006 року по 11.02.2016 року, а також витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску