Справа № 734/3639/16-ц Провадження № 22-ц/795/607/2018 Головуючий у I інстанції - Бараненко С. М. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, Козелецька районна державна нотаріальна контора Чернігівської області,

третя особа - Друга Чернігівська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 червня 2017 року (місце ухвалення - смт. Козелець) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та усунення від спадкування після смерті ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Козелецької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та усунення від спадкування після смерті ОСОБА_5 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється єдиним спадкоємцем свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, єдиним спадкоємцем свого діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, та своєї баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10.

Спадщину по закону від своїх померлих батьків батько позивача прийняв по факту проживання та реєстрації і управління майном по АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 позивач прийняв також по закону, але оформити у нотаріуса та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, бо існує незаконне свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад діда 1991 року, який одержала в банку баба ОСОБА_5, яка померла, та яка за свого життя написала заяву про видачу їй одній всю суму грошового вкладу діда, її чоловіка ОСОБА_7

Позивач в позові зазначає, що державний нотаріус визнав єдиним спадкоємцем дружину його діда, без надання довідки про склад сім»ї на день смерті діда, та ряду інших документів для прийняття спадщини та видачі свідоцтва на спадщину згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами.

На 1/2 вкладу після померлого діда мав право батько позивача, який від спадщини не відмовлявся. В будинку АДРЕСА_1 постійно проживали та були зареєстровані тільки батько позивача та дід, а баба проживала там періодично, зареєструвалась тільки у 2005 році після смерті діда. На час приватизації будинку баба мала інше місце реєстрації.

ОСОБА_3 звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини неправдиво зазначив у своїй заяві про те, що інших осіб, які б мали відношення до кола спадкоємців, зареєстрованих у спадковій квартирі, не має.

З урахуванням збільшення позовних вимог позивач просив визнати свідоцтво про право на спадщину на ім»я ОСОБА_5 та свідоцтва на ім»я ОСОБА_3 недійсними, усунути від спадкування після смерті ОСОБА_5, згідно ст. 1224 ЦК України, як такого, що сприяв збільшенню своєї меншої частки у спадщині всупереч закону.

Заочним рішенням Козелецького районного суду від 02.06.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Козелецької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними - задоволено.

Визнано недійсними свідоцтва:

- свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з: земельної ділянки (пай № 100), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та яка належна ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23.11.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 2,9221 га під ріллею, кадастровий номер: НОМЕР_4;

- свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з: земельної ділянки (пай № 100), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та яка належна ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23.11.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 0,1030 га під пасовищем, кадастровий номер: НОМЕР_5;

- свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з: права власності на майновий пай, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Темп», що знаходиться в селі Лихолітки, Козелецького району Чернігівської області та належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_6, виданого Лихолітською сільською радою Козелецького району Чернігівської області, 12.04.200, виданих на ім'я ОСОБА_3 та усунуто від спадкування після смерті ОСОБА_5, як такого, що сприяв збільшенню своєї частки у спадщині всупереч закону.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1191,20 грн судового збору та витрати пов'язані з розміщенням оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 630,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 звертався з заявою про перегляд заочного рішення від 02.06.2017, яка ухвалою Козелецького районного суду від 02.03.2018 залишена без задоволення.

Додатковим заочним рішенням Козелецького районного суду від 07.06.2018 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину № 242 на ім»я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7

Не погоджуючись з заочним рішенням місцевого суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити по суті позовних вимог.

За доводами скарги відповідач не знав про розгляд справи судом першої інстанції, повістки не отримував, не міг повідомити про причини неявки, оскільки за адресою на яку направлялась поштова кореспонденція він не проживав, а проживав за іншою адресою про яку знав позивач. Неповідомлення про час та місце розгляду справи позбавило заявника можливості захищати свої права та законні інтереси в судовому засіданні.

Посилається, що спадкоємець ОСОБА_5 при прийнятті спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, на той час дотрималася всіх законних норм та умов для прийняття спадщини, а саме звернулась до нотаріуса з заявою та надала необхідні документи, в тому числі і ощадну книжку спадкодавця, яка знаходилась у неї на зберіганні. Натомість позивач та його представник не надали жодних доказів, які б підтверджували вступ спадкоємцем - ОСОБА_6 в управління або володіння спадковим майном. Таким чином дії нотаріуса є законними, а свідоцтво про право на спадщину на ім»я ОСОБА_5 видано відповідно до норм діючого законодавства.

Усунення відповідача ОСОБА_3 від спадкування є незаконним, оскільки судом не взято до уваги, що місцем відкриття спадщини є останнє місце поживання спадкодавця, що підтверджується довідкою, виданою КП «ЖЕК-2» ЧМР, а також свідоцтвом про смерть спадкодавця - ОСОБА_5, в якому вказано місце смерті - м. Чернігів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Посилається не незаконність прийняття спадщини ОСОБА_3, та порушенням норм законодавства нотаріусом Козелецького району про визнання єдиним спадкоємцем відповідача, який умисно приховав факт наявності живого обов»язкового спадкоємця і його обов»язкової частки у спадщині, умисне заволодіння чужою часткою у спадщині шляхом незаконного збільшення своєї частки за рахунок іншого спадкоємця. ОСОБА_2 просить залишити оскаржуване заочне рішення місцевого суду від 02.06.2017 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 (а.с. 9) є спадкоємцем за законом після померлих батьків, а саме: ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 5, 10, 11).

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1991 вбачається, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після чоловіка померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 (а.с. 33).

Матеріали справи містять лист Козелецької районної державної нотаріальної контори № 2016/01-16 від 27.12.2016 де зазначено, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна гр. ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 заведена Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою (а.с. 36-37).

З копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги (зв. а.с. 51), та звернувся до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 50), в якій зазначив, що є сином померлої та інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, у спадкодавця немає.

До матеріалів приєднана довідка КП «ЖЕК-2» ЧМР, що ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2, разом з ним на день смерті проживала і була зареєстрована померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 (зв. а.с. 52), та довідка видана виконкомом Лихолітської сільської ради про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7, проживав за адресою АДРЕСА_1 і мав склад сім»ї - ОСОБА_5, дружина (а.с. 53).

03.03.2014 ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_5 на дві земельні ділянки та майновий пай ( а.с. 59, зв. а.с. 60, 61).

В матеріалах справи мається копія рішення Козелецького районного суду від 30.09.2015, яким визнано довідку № 55, видану 09.04.2012 виконкомом Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, про склад сім»ї ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 - недійсною. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 71-72).

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що ОСОБА_3 неправомірно прийняв спадкове майно після смерті ОСОБА_5 на підставі чого необхідно визнати свідоцтва про право на спадщину за законом виданих на ім»я ОСОБА_3 недійсними, та слід усунути від спадкування після смерті ОСОБА_5, як такого, що сприяв збільшенню своєї частки у спадщині всупереч закону ОСОБА_3

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину № 242 на ім»я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 вирішені додатковим заочним рішенням Козелецького районного суду від 07.06.2018, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вирішених позовних вимог заочним рішенням з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом виданих на ім»я ОСОБА_3 позивач посилався на норми ч. 2 ст. 1224 ЦК України, відповідно до якої не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Задовольняючи вимоги в цій частині суд першої інстанції залишив поза увагою, що законодавець чітко зазначив, що не можуть спадкувати ні за законом ні за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Зазначені у частинах 1, 2 ст. 1224 ЦК незаконні дії повинні здійснені умисно.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, як відсутні і посилання на наявність таких доказів, які б підтверджували перешкоджанню волевиявленню особи щодо розпорядження майном, оскільки позивач в позові зазначає неправомірну поведінку відповідача лише при отриманні спадщини. Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині є не обгрунтованими, та такими, що не відповідають нормам матеріального права та матеріалам справи.

З рахуванням наведеного, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в іншій частині щодо визнання свідоцтв недійсними прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову саме врахувавши порушення спадкового права, яке визначив, як умисне приховування інформації про факт наявності живого обов'язкового спадкоємця і його обов'язкової частки у спадщині; умисне заволодіння чужою часткою в спадщині шляхом незаконного збільшення своєї частки за рахунок іншого спадкоємця, це те, що зробила в свою чергу 1991 року ОСОБА_5, а згодом в 2012 році це саме зробив дядько позивача - ОСОБА_3. Зазначивши в рішенні суду, що особи являються фактичними порушниками, які не мали права на спадкування обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадковому майні після померлого ОСОБА_7

Аналогічні доводи викладені у відгуку на апеляційну скаргу, які є не обгунтованими та не можуть бути підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 23 Постанови Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, якщо свідоцтво на право на спадщину іншого спадкоємця було видано іншим особам (іншим спадкоємцям), то судовий захист їх прав може здійснюватись шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково (або повністю) недійсним та визнання за ними права на відповідну частку спадкового майна.

Згідно з положеннями статті 1280 ЦК України перерозподілу підлягає лише спадкове майно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147-VIII) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спадщину по закону після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прийняв - ОСОБА_6, оскільки проживав разом зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та продовжував проживати після смерті, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ч. 1 п. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно довідки Лихолітської сільської ради № 109 від 23.07.2015 на день смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року, яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 та мала такий склад сім'ї: син - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_6 згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України входить до кола обов'язкових спадкоємців, оскільки був непрацездатною особою, інвалідом ІІ - ї групи загального захворювання (т. 1 а.с. 94).

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв позивач у справі, ОСОБА_2, таким чином захисту підлягає право на ? частину спадщини, яку за життя не оформив батько позивача, а з врахуванням заявлених вимог слід визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2014, видане на ім»я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-224 на земельну ділянку (пай № 100), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23.11.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 2,9221 га під ріллею, кадастровий номер: НОМЕР_4;

визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2014, видане на ім"я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-227 на земельну ділянку (пай № 100), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23.11. 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 0,1030 га під пасовищем, кадастровий номер: НОМЕР_5;

визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2014, видане на ім"я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-230 на право власності на майновий пай, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Темп», розташованого в селі Лихолітки, Козелецького району Чернігівської області, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_6, виданого Лихолітською сільською радою, Козелецького району Чернігівської області, 12.04.2001 року.

Разом з тим, не ґрунтуються на нормах процесуального права висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, оскільки при вирішенні спору щодо спадкового майна дії нотаріуса по видачі свідоцтв на право на спадщину за заповітом чи за законом, слід розглядати в площині спору про перерозподіл спадкового майна, на яке претендує позивач, з врахуванням того, що не вирішувались судом вимоги до Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, в задоволенні позову щодо вказаного відповідача слід відмовити.

Не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що відповідач не знав про розгляд справи судом першої інстанції, повістки не отримував, не міг повідомити про причини неявки, оскільки за адресою на яку направлялась поштова кореспонденція він не проживав, а проживав за іншою адресою про яку знав позивач враховуючи наступне.

Матеріали справи містять довідку Управління ДМС України в Чернігівській області від 22.03.2017 (а.с. 106) з якої вбачається, що ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 На вказану адресу судом направлялась поштова кореспонденція, але конверти повертались до суду не врученими з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (на час розгляду справи) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, заочне рішення суду першої інстанції скасуванню з постановлення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки скарга задовольняється частково, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1280,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 630,00 грн витрат пов'язаних з розміщенням оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 1368,8 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, та на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2400,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 червня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та усунення від спадкування після смерті ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2014 року, видане на ім»я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-224 на земельну ділянку (пай № 100), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23 листопада 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 2,9221 га під ріллею, кадастровий номер: НОМЕР_4;

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2014 року, видане на ім"я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-227 на земельну ділянку (пай № 100), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Козелецькою РДА Чернігівської області, 23 листопада 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15. Земельна ділянка загальною площею 0,1030 га під пасовищем, кадастровий номер: НОМЕР_5;

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2014 року, видане на ім"я ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі за N 1-230 на право власності на майновий пай, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Темп», розташованого в селі Лихолітки, Козелецького району Чернігівської області, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_6, виданого Лихолітською сільською радою, Козелецького району Чернігівської області, 12 квітня 2001 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування після смерті ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 1280,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 1368,8 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 витрати пов'язані з розміщенням оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 630 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1 судовий збір в сумі 2400,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 06.08.2018.

Головуючий:Судді: