ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/1368/18

провадження 22-ц/822/191/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кулянди М.І.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретаря Конецької Д.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, Орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року (головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.),

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи, Органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення.

Посилається на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований по 1-му провулку Верхівець, 14, в с. Іспас, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117636430 від 20 березня 2018 року. Відповідачі перешкоджають йому користуватися житловим будинком та господарськими спорудами.

Просив суд, усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по 1-й провулку Вербівець, 14, в с. Іспас, Вижницького району Чернівецької області, шляхом виселення з житлового будинку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що судом винесено незаконне та необґрунтоване рішення, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подав відзив, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що доводи ґрунтуються на припущеннях про створення йому перешкод у користуванні його власністю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований по 1-му провулку Верхівець, 14, в с. Іспас, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117636430 від 20 березня 2018 року.

Згідно запису погосподарської книги №13 особового рахунку №648 на момент набуття у власність вказаного житлового будинку в ньому був зареєстрований син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22-26).

На даний момент у вказаному будинку разом із позивачем проживають: син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_5, син невістки від першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також внуки: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою про склад сімї №3-3127 від 05 липня 2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сімї №3-533 від 07 червня 2018 року, виданими Вижницькою міською радою (а.с 16-18).

При зверненні до суду позивач посилався на те, що відповідачі перешкоджають користуватись йому житловим будинком та господарськими спорудами.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З роз'яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача щодо користування вказаними приміщеннями.

Посилання апелянта на безпідставне застосування судом першої інстанції до правовідносин, що склалися норм ст. ст. 71,72,116 Житлового кодексу України, 405 ЦК України є обґрунтованими, але їх застосування судом не може вплинути на правильність висновку суду про відмову у позові про виселення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови - 29 грудня 2018 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді : А. І. Владичан

ОСОБА_10