Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2787/18
Провадження № 2/191/817/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19.12.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської райдержадміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації, -
20.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа : Відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської райдержадміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
На даний час у спірному будинку (домоволодінні) зареєстровано 4 осіб: вона, її донька ОСОБА_3, її онук ОСОБА_4, колишній чоловік доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вже тривалий час, майже сім років, відповідач - ОСОБА_2 не проживає у зазначеному будинку, оскільки весь цей час проживає у м. Кривий Ріг, вулиця та номер будинку позивачу невідомі.
Відповідач не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку та в цілому домоволодіння.
Однак, для вчинення певних правочинів, щодо будинку для забезпечення власних потреб, потрібна згода проживаючих в ньому осіб. Відповідач не проживає з позивачем та не допомагає їй вести господарство, а його реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє їй розпоряджатись будинком (домоволодінням) на власний розсуд, та значно обмежує її законні права.
Оскільки відповідач у спірному будинку (домоволодіння) не проживає більше року, не сплачує рахунки за користуванням жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку (домоволодіння) та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сімї позивача, він вважається таким, що втратив право користування даним будинком (домоволодінням).
Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим будинком (домоволодінням) - № 10 по вулиці Садова села Новоолександрівка, Синельниківського району , Дніпропетровської області.
Зобовязати відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської міської ради Дніпропетровської області - зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в житловому будинку (домоволодіння) -№ 10 по вулиці Садова села Новоолександрівка, Синельниківського району , Дніпропетровської області.
До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Третя особа: Відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської райдержадміністрації у судове засідання не зявилась, причини не явки не повідомила, хоча про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Згідно копії Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.12.1991 року реєстраційний № 581, встановлено належність ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності будинку № 10 по вулиці 60 років колгоспу (Садова), с. Синельникове, Дніпропетровської області (а.с.13).
З технічного паспорту на будинок № 10 по вулиці 60 років колгоспу (Садова), с. Синельникове, Дніпропетровської області виданого у 1991 році вбачається, що власником даного будинку є ОСОБА_1 ( а.с. 10-12).
У вказаному будинку окрім позивача ОСОБА_1 є зареєстрованим, але фактично не проживає з 2012 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Новоолександрівським старостинським округом №8 (а.с.9).
Посилання позивача на положення норм ст. ст. 64, 71, 72 ЖК Української РСР не підлягають застосуванню, оскільки вони регулюють питання, що виникають у користуванні жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у користуванні ним, відповідач більше одного року в будинку не проживає, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягають частковому задоволенню, виходячи з того, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється безпосередньо на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, тому дана вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280- 289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 будинку № 10 по вулиці Садова села Новоолександрівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим будинком (домоволодінням) - № 10 по вулиці Садова села Новоолександрівка, Синельниківського району , Дніпропетровської області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_5