Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 722/1910/15-ц

провадження № 61-20416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2017 року в складі судді Смотрицького В. Г. та на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 лютого 2017 року в складі суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України,

Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що він продав ОСОБА_5 м'ясо на 2 500 доларів США. Відповідач за товар не розрахувалась, а надала розписку, в якій зобов'язалася повернути кошти. 18 листопада 2015 року він надіслав ОСОБА_5 вимогу про повернення коштів в розмірі 53 950 грн, що по курсу НБУ становить 2 500 доларів США, проте відповідач, отримавши 20 листопада 2015 року його вимогу про повернення коштів, так їх і не повернула. Просив суд стягнути з відповідача на його користь 62 858 грн боргу, 3000 грн за надання правової допомоги та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 лютого 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди залишили поза увагою та не перевірили його доводи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Шевченківського районного суду м. Чернівці зазначену справу.

03 липня 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

На час розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 заперечення/відзиви не надходили.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суди встановили, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, оскільки доказів на підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу або будь-якого іншого договору суду не надано.

Виходячи з наведеного, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з огляду на положення статей 526, 655, 692 ЦК України, оскільки обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, недоведені.

Надана позивачем розписка на підтвердження його вимог обґрунтовано не прийнята до уваги судом, адже не містить умов отримання відповідачем у борг грошей та дати їх отримання, дати її оформлення, дати повернення коштів, підписів сторін, її зміст не дає підстав для висновку, що між сторонами існують договірні зобов'язання.

Враховуючи, що розписка, на яку посилався ОСОБА_4 як на підтвердження факту існування між сторонами договірних зобов'язань, не є належним та допустимим доказом, а інших доказів позивач суду не надав, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду. Обставини, на які посилається позивач у касаційній скарзі, не впливають на правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат