Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 591/3425/17

провадження № 61-17072св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Сумська міська рада, Виконавчий комітет Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року в складі головуючого-судді Шелєхової Г. В. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 83/2015 його було переведено суддею до Ковпаківського районного суду м. Суми. У зв'язку з відсутністю у нього та його сім'ї житла у м. Суми, він вимушений винаймати житло.

Позивач зазначає, що його сім'я складається із чотирьох осіб: він, дружина - ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_4 Позивачу та його матері ОСОБА_4 надано статус внутрішньо переміщеної особи. Він неодноразово звертався із письмовими заявами на ім'я Сумського міського голови щодо вирішення питання про взяття його на квартирний облік, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, і надання службового житла як судді місцевого районного суду. Однак йому було відмовлено у взятті на квартирний облік з тих підстав, що він зареєстрований у м. Суми менше трьох років, а щодо надання службового житла - через відсутність законодавчого врегулювання цього питання.

Позивач вражає, що відмова відповідача є незаконною та суперечить пункту 9 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положенню про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив: зобов'язати Сумську міську раду та Виконавчий комітет Сумської міської ради взяти його на квартирний облік як особу, яка потребує поліпшення житлових умов, у складі сім'ї з чотирьох осіб з 14 вересня 2015 року; виділити для нього у складі сім'ї з чотирьох осіб благоустроєне жиле приміщення в межах норм житлової площі, визначеної законодавством України.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване необґрунтованістю позовних вимог, оскільки право позивача щодо взяття його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов, і надання йому жилого приміщення, діями відповідачів не порушене.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7, не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, подали касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили їх скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 як особа з інвалідністю другої групи, відповідно до статті 29 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», має переважне право на поліпшення житлових умов у порядку, передбаченому чинним законодавством. Також має право на забезпечення житлом, передбачене Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Заявники вважають, що має місце дискримінація за ознаками інвалідності, місця проживання, за якої ОСОБА_4 зазнала обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами.

Крім того, при ухваленні оскаржуваних рішень судами помилково не було враховано положення статей 119, 121 ЖК Української РСР, статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 56 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР «Про службові жилі приміщення» № 37 від 04 лютого 1988 року.

Також заявники зазначають, що в аналогічній справі № 591/1620/17 було ухвалено протилежне рішення, що також свідчить про помилковість оскаржуваних рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

07 листопада 2018 року від Виконавчого комітету Сумської міської ради частина 9507) надійшов відзив на касаційну скаргу вказуючи на те, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_3 з 19 липня 2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Верховної Ради № 3783-VI від 22 вересня 2011 року ОСОБА_3 обраний на посаду судді Краснолуцького міського суду Луганської області безстроково.

Указом Президента України № 83/2015 від 14 лютого 2015 року ОСОБА_3 переведено на посаду судді Ковпаківського районного суду м. Суми.

Згідно з довідками № 3242 від 23 червня 2017 року та № 4327 від 19 червня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взято на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2.

Суди також встановили, що ОСОБА_3 має сім'ю у складі чотирьох осіб: ОСОБА_3, дружина - ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_8, мати - ОСОБА_4, яка є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням.

ОСОБА_3 14 вересня 2015 року та 03 квітня 2017 року звертався з письмовими заявами на ім'я Сумського міського голови Лисенка О. М. у яких просив: вирішити питання про взяття його на квартирний облік як особи, що потребує поліпшення житлових умов; вирішити питання про надання внутрішньо переміщеній особі у тимчасове користування (безоплатне) жиле приміщення, придатне для проживання; забезпечити службовим житлом як суддю Ковпаківського районного суду м. Суми.

Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради листом від 23 вересня 2015 року відмовила ОСОБА_3 у взятті на облік, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов та забезпечення службовим житлом з тих підстав, що він, з урахуванням постанови Виконавчого комітету Сумської міської ради № 383 від 26 грудня 1984 року, не відноситься до переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, оскільки не зареєстрований у м. Суми не менше трьох років, а Порядок забезпечення суддів службовим житлом Кабінетом Міністрів України не розроблений.

Виконавчий комітет Сумської міської ради листом від 21 квітня 2017 року, посилаючись на статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтю 43 ЖК Української РСР, роз'яснив ОСОБА_3 порядок взяття на облік осіб, які потребуються поліпшення житлових умов.

Відповідно до статей 126, 130 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Держава забезпечує фінансування та належні умови дляфункціонування судів і діяльності суддів.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, незалежність судді забезпечуються, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, забезпечення житлових умов судді відбувається у порядку, а саме, після призначення на посаду суддя, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суди встановили, що Кабінетом Міністрів України такий порядок не визначений.

Згідно з частиною 9 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання (за умови оплати особою відповідно до законодавства вартості комунальних послуг).

Проте право на отримання житла передбачає порядок (правовий механізм) його реалізації, який встановлений Житловим Кодексом Української РСР. За цим Кодексом регулюється не тільки право внутрішньо переміщеної особи на отримання тимчасового житла, але й інших категорій черговиків, серед яких є й такі, що мають додаткові переваги.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України (частина третя статті34 ЖК Української РСР).

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, у тому числі Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11 грудня 1984 року (далі - Правила).

Згідно з частиною першою статті 119 ЖК Української РСР перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Постановою Кабінету Міністрів України № 767 від 02 вересня 2015 року «Про внесення зміни до пункту 56 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення»(далі - Перелік) внесені зміни до пункту 56 цього Переліку і викладено його у такій редакції: судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, які потребують поліпшення житлових умов; члени Вищої ради юстиції та Вищої кваліфікаційної комісії суддів; працівники Конституційного Суду України - керівники структурних підрозділів, їх заступники, головні консультанти, головні спеціалісти Секретаріату, радник Голови, наукові консультанти та помічники суддів; працівники апарату судів загальної юрисдикції, секретаріату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів, Державної судової адміністрації та її територіальних управлінь, Національної школи суддів на час виконання ними службових обов'язків.

Отже, пунктом 56 цього Переліку визначено, що судді місцевого суду, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються службовим приміщенням.

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Правил внутрішньо переміщені особи, визначені у підпункті 8 пункту 13 цих Правил, беруться на квартирний облік у населеному пункті в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому вони перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб незалежно

від часу проживання в населеному пункті та наявності майнових прав чи прав власності на нерухоме майно, що розміщується в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово нездійснюють свої повноваження, або розташовані на лінії зіткнення. При цьому члени сім'ї особи з інвалідністю, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, беруться на квартирний облік разом з ним незалежно від місця перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Підпунктом 8 пункту 13 Правил визначено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема, внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів

війни, гарантії їх соціального захисту».

За приписами пункту 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил.

Згідно з пунктом 18 Правил, заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об'єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Тобто, чинні Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, передбачають, що заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету міської ради, обов'язково підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Суди попередніх інстанцій встановили, що подані 14 вересня 2015 року і 03 квітня 2017 року ОСОБА_3 заяви на ім'я Сумського міського голови цим вимогам закону не відповідають, не підписані членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік, а тому підстави для взяття його із сім'єю, яка складається із чотирьох осіб, на квартирний облік відсутні.

Отже, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суди попередніх інстанційдійшли правильних висновків щодо відмови в задоволенні позову, оскільки діями відповідачів не порушені права позивача щодо взяття його на квартирний облік як особи, яка потребує поліпшення житлових умов разом із сім'єю, а також надання службового жилого приміщення, так як позивачем не дотриманий порядок звернення з питанням про взяттяйого на квартирний облік, а також Кабінетом Міністрів України не визначений порядок забезпечення житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов.

Доводи заявників про те, що ОСОБА_4, як особа з інвалідністю другої групи, відповідно до статті 29 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», має переважне право на поліпшення житлових умов, а також має право на забезпечення житлом, передбачене Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», є безпідставними, оскільки позивачем не дотриманий порядок звернення з питанням про взяттяйого та членів сім'ї, в тому числі і ОСОБА_4, на квартирний облік, у зв'язку з чим відповідачами не було порушене право ОСОБА_4, як особи з інвалідністю, на переважне право на поліпшення житлових умов.

Посилання заявників на те, що в аналогічній справі № 591/1620/17 було ухвалене протилежне рішення, що свідчіть про незаконність оскаржуваних рішень, є безпідставними, оскільки правовідносини, які виникли в указаній вище справі, різняться з обставинами справи, рішення у якій переглядається (різні підстави позову).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи заявників були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник

Г. І. Усик