Справа № 2-204/11
Провадження № 88-ц/4808/3/18
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: заявника ОСОБА_2 та

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_4 до Коломийської міської ради та ОСОБА_2, третя особа відділ Держкомзему у м. Коломиї про визнання недійсними рішень і державних актів на право приватної власності на землю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Коломийської міської ради та ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень сесії міської ради,

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 предявила до Коломийської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Відділ Держкомзему у м. Коломия позов про визнання недійсним рішення Коломийської міської ради і державного акту на право приватної власності на землю, а ОСОБА_2 звернувся до Коломийської міської ради, ОСОБА_4 із зустрічним позовом про визнання незаконними і скасування п.п. 10 п.1 рішення Коломийської міської ради №324 від 29.11.2006 року та рішення за №2037-40/2009 від 20.05.2009 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Постановлено визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю, видані на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Коломийської міської ради від 26 березня 2008 року №1127-26/2008 для ведення садівництва площею 0,0677 га та 0,0523 га, що зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №63 та №62 та державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Коломийської міської ради від 28 листопада 2007 року №874-22/2007 для будівництва та обслуговування гаража площею 0,0100 га, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №36. Цим же рішенням у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 Постановлено рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2012 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано п.1 №п/п.1 рішення сесії Коломийської міської ради №1127-26/2008 від 26 березня 2008 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку розміром 0,12 га для ведення садівництва по вул. Карпатській, 211 у м. Коломиї. Також визнано недійсними державні акти на право приватної власності на землю видані ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Коломийської міської ради №1127-26/2008 від 26 березня 2008 року площею 0,0677 га та 0,0523 га для ведення садівництва, які зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею за №62 і №63 по вул. Карпатській, 211 у м. Коломиї.

В подальшому, 14 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд вищезазначеного рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що після ухвалення рішення йому стали відомі обставини, які не були відомі на час розгляду справи, однак на думку апелянта є істотними. Зокрема, заявник вказав, що після набрання рішеннями Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2012 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року законної сили ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 366 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрито. Вказаною ухвалою, зазначив ОСОБА_2, було встановлено факт підробки документа, який є невідємною частиною договору оренди землі (п.45/3 цього договору), а саме Акту встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі (по земельній ділянці наданій в оренду ОСОБА_4Г.), де в графі «представники суміжних землекористувачів ОСОБА_6» (попередній землекористувач, у якої він придбав будинок по договору купівлі-продажу від 26.05.2006 року) підпис виконано не ОСОБА_6, а іншою особою. Посилаючись на те, що на час ухвалення вищезазначених судових рішень не була відома та обставина, що земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_4 з порушенням вимог закону, а саме без погодження меж із суміжним землекористувачем, що було підставою для визнання незаконними рішення Коломийської міської ради щодо дачі дозволу на складання проекту землеустрою та рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 92,21 кв.м їй в оренду, а й відповідно і підставою для відмови в позові ОСОБА_4 до нього, просить заяву задовольнити, рішення Апеляційного суду від 21 лютого 2013 року скасувати за нововиявленими обставинами та призначити справу до нового розгляду.

Представники Коломийської міської ради та третьої особа відділу Держкомзему у м.Коломиї в засідання апеляційного суду не зявились з невідомих причин, хоча судові повідомлення їм були вручені завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Додатково ОСОБА_4 вказала, що заяву не визнає та просила відмовити в її задоволенні за безпідставністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник заяву про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами підтримали з мотивів, викладених у ній. Також заявник в день розгляду даної справи подав уточнення до заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, однак такі уточнення в силу ч.ч. 1 та 2 ст. 364 ЦПК апеляційний суд врахувати не може.

Вислухавши доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 та його представника, перевіривши письмові матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Згідно із п.2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у звязку з нововиявленими обставинами мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Згідно пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01«Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» дано роз'яснення про те, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 статті 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини 2 статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування в справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обовязки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини є істотними та можуть вплинути на висновки суду, тобто на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Апеляційний суд зауважує, що акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі по земельній ділянці наданій в оренду ОСОБА_4Г.(копія акта - том №2, а.с.34), який був підписаний не суміжним землекористувачем ОСОБА_6, що встановлено ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року і на що заявник ОСОБА_2 посилається як на нововиявлену обставину, не ставився в основу судового рішення апеляційного суду, яке просить переглянути заявник ОСОБА_2, не спростовує висновків суду щодо законності надання ОСОБА_4 в оренду спірної земельної ділянки та не є істотною обставиною, яка може вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.03.2018 року у справі №581/1039/15-ц погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Однак, з цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулось. З наведеного випливає, що у разі виникнення спору з приводу підписання такого акта або підписання акта неповноважною особою або невідповідності акта вимогам, встановленим до офіційного документа (відсутність дати та місця його складення, реєстрації), що має місце в даному випадку(копія акта - том №2, а.с.34), не є підставою для того, щоб вважати незаконним прийняте рішення про приватизацію земельної ділянки чи передачу її в оренду.

Колегія суддів констатує, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні виготовленої технічної документації за умови, якщо при цьому не будуть порушені чиїсь права чи законні інтереси.

При ухваленні рішення в даній справі апеляційним судом не було встановлено, що при передачі в оренду земельної ділянки ОСОБА_4 права ОСОБА_2 на землю були порушені. І протилежного висновку навіть за наявності згаданої вище ухвали Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року зробити не можна.

Правову оцінку всім доказам у їх сукупності суд апеляційної інстанції дав в процесі розгляду даної справи, тому підстав для перегляду рішення немає.

Також апеляційний суд зауважує, що рішеннями Європейського суду з прав людини встановлена неможливість скасування судових рішень, які набрали чинності, з непередбачених законом підстав або з підстав, які завуальовані під такі, що регламентовані законодавством.

У відповідності до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Козак проти України; Кучеренко проти України та інші).

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, зокрема зазначив, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення. недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обовязкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування та перегляду рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2013 року залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7