Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 569/8360/16-ц

провадження № 61-30747св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплотехномаркет»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у складі судді Панас О.В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у складі суддів: Шимківа С.С., Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору поруки від 29 грудня 2014 року № POR725 (далі - договір поруки), укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_4 є поручителем за кредитними зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплотехномаркет» (далі - ТОВ «Теплотехмаркет»).

Кредитні зобов'язання ТОВ «Теплотехмаркет» перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникли на підставі заяви від 23 березня 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http: //privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 23 березня 2011 року. Вказаним кредитним договором ТОВ «Теплотехномаркет» встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн на поточний рахунок № 2395.

У зв'язку з порушеннями ТОВ «Теплотехномаркет» зобов'язань за умовами кредитування, станом на 21 червня 2016 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 315 451,55 грн, яка складається із 199 920,53 грн заборгованості за кредитом, 67 970,29 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 36 765,05 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 10 795,68 грн заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що предметом договору поруки є забезпечення зобов'язань ТОВ «Теплотехмаркет» за угодою приєднання до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, у розмірі 10 000,00 грн.

13 травня 2015 року, без повідомлення поручителя, розмір кредитного ліміту за кредитними зобов'язання ТОВ «Теплотехмаркет», збільшено до 200 000 грн. Тому на підставі частини першої статті 559 ЦК України договір поруки є припиненим.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року, у позові ПАТ КБ &q?ал;Приватбанк&q?ін; до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір поруки від 29 грудня 2014 року № POR725 припиненим.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що договір поруки укладався сторонами для забезпечення кредитних зобов'язань ТОВ «Теплотехмаркет» у межах кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. Згідно з довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів 13 травня 2015 року збільшено кредитний ліміт до 200 000,00 грн, про що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повідомив ОСОБА_4, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підставною для визнання поруки припиненою.

Встановивши факт припинення поруки суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у первісному позові.

У листопаді 2017 року позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, просить справу направити на новий судовий розгляд.

27 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

05 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки тій обставині, що в останньому абзаці пункту 1.1, укладеного між сторонами договору поруки сторони визначили, якщо під час виконання угоди зобов'язання боржника, що забезпечені договором поруки збільшуються, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя, поручитель дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодою в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження про такі збільшення з поручителем не потрібні. Таким чином, поручитель в письмові формі надав згоду на будь-яке збільшення відповідальності, зміст кредитного договору йому доведено до відома, що випливає з пункту 1.3 договору поруки. Отже, поручитель знав про можливість банку збільшувати розмір ліміту кредитування, та погодився надати поруку під такі умови договору.

Заперечень на касаційну скаргу від відповідача і третьої особи не надходило.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 березня 2011 року ТОВ «Теплотехномаркет» підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви ТОВ «Теплотехномаркет» приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 23 березня 2011 року та взяло на себе зобов'язання виконувати умови договору (далі - кредитний договір).

Вказаним кредитним договором встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 2395, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

29 грудня 2014 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ТОВ «Теплотехномаркет» між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № POR725.

Умовами вказаного договору передбачено, що ОСОБА_4 надав поруку перед кредитором за виконання ТОВ «Теплотехномаркет» зобов'язань зі сплати кредиту у розмірі 10 000,00 грн (а.с. 34).

Відповідно до пункту 1.1.1. договору поруки якщо під час виконання «Угоди1» зобов'язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодою у розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Водночас пунктом 4.2. договору поруки встановлено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін (а. с. 35).

Кредитні ліміти у період з 29 грудня 2014 року по 23 квітня 2015 року змінювалися у межах 35 000,00 грн, 60 000,00 грн, 30 000,00 грн, 20 000,00 грн, 200 000 грн.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань стосовно сплати кредитних платежів у ТОВ «Теплотехномаркет» виникла заборгованість перед банком, яка станом на 21 червня 2016 року, згідно з розрахунком заборгованості, становить 315 451,55 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 199 920,53 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 67 970,29 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 36 765,05 грн, заборгованості щодо сплати комісії за користування кредитом у розмірі 10 795,68 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Статтею 559 ЦК України встановлено підстави припинення поруки. Зокрема частиною першою передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміна договору, відповідно до частини першої статті 651 ЦК України, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, і вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

Із системного аналізу вказаних вище норм права та встановлених обставин справи Верховний Суд дійшов висновку, що збільшення кредитного ліміту за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Теплотехномаркет» мало відбуватись за письмовим погодженням з поручителем. Тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині є обгрунтованими.

Встановивши, що кредитний ліміт за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Теплотехномаркет» збільшено до 200 000,00 грн без погодження з поручителем ОСОБА_4, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що на підставі частини першої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, і як наслідок, відмову у позові ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості ТОВ «Теплотехномаркет» з ОСОБА_4, як поручителя.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

У доводах касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» на обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень посилається лише на пункт 1.1. договору поруки. Верховний Суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили із системного аналізу положень пунктів 1.1. та 4.2. договору поруки, вирішуючи питання про припинення поруки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин у справі, яким судами було надано правову оцінку. Крім того, вказані доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги, які зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням, і яким суд апеляційної інстанції надав правову оцінку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик