АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 646/2374/18

провадження № 22-ц/790/4361/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору побутового підряду та кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Сорока О.П., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору побутового підряду та кредитного договору.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що підписання ним оспорюваних договорів не свідчило про ознайомлення з їх умовами. Зазначені договори були укладені внаслідок шахрайських дій ФОП ОСОБА_2 та представника ПАТ «Акцент-Банк». Зазначає, що відповідачі навмисно ввели його в оману стосовно природи правочинів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання договору побутового підряду та кредитного договору від 20 лютого 2018 року недійсними, оскільки вказані договори підписані позивачем. Доказів того, що договір укладений під впливом обману позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 20 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення BD 00192, відповідно до якого позивач замовив виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 31 770 грн. (а.с.12-13).

Того ж дня, 20 лютого 2018 року, ОСОБА_1 підписав додаток № 1 до договору, в якому зазначено, що відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (додаток № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України віл 19.03.1994 №172) скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. Розірвання договору не допускається. Позивачу в повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту (а.с.14).

20 лютого 2018 року позивач підписав заявку позичальника ПАТ «А-Банк», згідно якої Банк перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти за договором BD 00192 у розмірі 41 700,00 грн. (а.с.15).

ОСОБА_1 також було підписано паспорт банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, де зазначено, що загальні витрати за кредитом складають 34 191,99 грн., реальна річна процентна ставка - 68,79 % та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на весь строк користування кредитом - 66883.32 грн. (а.с.16).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що договір BD № 00192 від 20.02.2018 року, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 є недійсним, оскільки він укладений під впливом обману. Крім того, недійсним є і договір від 20.02.2018 року, укладений з ПАТ «Акцент-Банк» з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Сторонами не заперечується, що на виконання умов договору побутового підряду 13 березня 2018 року вікна були доставлені позивачу. Розмір вікон відповідав розмірам, зазначеним у Замовленні № BD 00192 R (а.с.23).

14.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з прохання переробити вікна, оскільки вони не відповідають розмірам віконних рам (а.с.19). 15.03.2018 року позивач повідомив ФОП ОСОБА_2, що в її діях є склад кримінального правопорушення та ним буде подано позовну заяву до суду про розірвання договору (а.с.20).

23.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з повідомленням про відмову від її послуг та прохання забрати привезені йому вікна (а.с.21).

Згідно звіту про технічне обстеження невстановлених вікон та балкону квартири за адресою: АДРЕСА_1, проведеного 23.03.2018 року, представлені на огляд вікна виконані неякісно, не відповідають розмірам балкону та не можуть бути встановлені без порушення естетичних та будівельних норм (а.с.25-28).

Матеріали справи свідчать про те, що 20 лютого 2018 року, укладаючи як договір побутового підряду, так і кредитний договір, з позивачем було узгоджено колір виробу, заповнення, профіль: ПВХ, вартість виробу та йому була надана інформація щодо властивостей товару. Також узгоджено умови кредитування.

Крім того, укладаючи додаток № 1 до договору, ОСОБА_1 підтвердив отримання інформації щодо товару, умов його оплати та доставки (а.с. 12-14).

Згідно п. 1.2 договору побутового підряду замовник зобов'язується сплатити і прийняти готові вироби і роботу, узгоджено умовам цього договору. Відповідно до п. 3.1.1. - борг до передачі у власність має бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку.

Пунктами 3.1 та 3.3 договору від 20 лютого 2018 року встановлено, що замовник зобов'язується оплатити вартість виробів та після виконання пункту 3.1 договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з часу укладення договору.

За п.7.6 договору замовник повідомлений про неможливість розірвання договору згідно доповнення №3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №172 затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню. Згідно даного переліку, скло нарізане чи розкроєне під розмір, вказаний покупцем (замовником) поверненню не підлягає, ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника , враховуючи ст.184 ГКУ, є річчю визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Разом з тим пунктом 9 Заяви Позичальника передбачено, що кредит надається Позичальнику на наступні цілі: а) оплати/часткової оплати товару (вікна/двері металопластикові конструкції 4-16-4 у кількості 1 шт. загальною вартістю 41770 грн.) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФО-П ОСОБА_2; б) на сплату страхового платежу у сумі 0,00 гривень на поточний рахунок Страхової компанії «Без страховки»; в) на сплату єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту, розмір якої визначається згідно п. 4 Заяви, шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Банку.

Відповідно до пункту 10 Заяви, сума авансового внеску за Товар, який сплачується за рахунок власних коштів Позичальника становить 10 000 гривень.

Як вбачається з пунктів 13 та 15 вищевказаної Заяви, позивач своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ «А-Банк», а також погодився з тим, що ця Заява разом із Умовами та правилами, що розміщені на сайті Банку, Тарифами складає між позивачем та Банком кредитно - заставний договір.

Таким чином, з договорів, підписаних позивачем, вбачається, що замовник підтвердив, що йому в повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки. Замовником уважно прочитаний договір і додаток до нього, без будь-якого примусу, з повним розумінням його змісту. Волевиявлення учасників угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину.

Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що оспорювані договори від 20 лютого 2018 року вчинені ОСОБА_1 під впливом обману.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання договорів недійсними, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Позивач власноручно та добровільно підписав договір на виготовлення ПВХ конструкцій, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів. Повідомлення відповідачами про можливість скористатися програмою «Теплий Дім» не спотворюють інформацію про умови кредитування та придбання вікон і не визнається обманом при укладанні договорів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що підписання ним договорів не свідчило про ознайомлення з умовами відповідних договорів, - не приймаються до уваги колегією суддів, вони випливають лише з його особистих суб'єктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації своїх грошових зобов'язань. При цьому на час укладання договору позивач був згодний з його умовами та взяв на себе відповідні зобов'язання добровільно.

Факт підписання позивачем оспорюваних договорів свідчить про вільне волевиявлення та ознайомлення з умовами договору на виготовлення вікон та на отримання кредитних коштів для оплати товару.

Неякісне виконання замовлених виробів не є підставою для визнання договору недійсним. Питання про розірвання договору підряду позивач не ставив.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

С.С. Кругова