Провадження № 2/712/1037/18
Справа № 712/2183/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

з участю адвоката - ПОЛІЩУК В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що вона являється власником транспортного засобу «Опель-Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16 червня 2004 року.

01 жовтня 2017 року близько 15 год., під час керування автомобілем, за кермом якого був чоловік позивача ОСОБА_4, і рухався по вулиці Гагаріна в м. Черкаси в районі пагорба Слави, сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 та в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталося з вини відповідача по справі, що підтверджено постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2017 року, відповідно до якої відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/38333732 від 23 липня 2017 року було застраховано у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то позивач звернувся до страхової компанії про відшкодування завданої шкоди.

Після огляду пошкодженого автомобіля позивача, розмір страхового відшкодування було визначено в сумі 19 216 грн. 75 коп., які були 25 січня 2018 року перераховані страховою компанією на рахунок позивача.

Позивачем для відновлювального ремонту його автомобіля було сплачено відповідно до наданих квитанцій у СТО «Кузовний ремонт» 21 000 грн.

За таких обставин, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати різницю між отриманим страховим відшкодуванням та понесеними реальними збитками в сумі 1873 грн. 25 коп. та маральну шкоду в сумі 3 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем сплачено більше коштів за ремонт пошкодженого автомобіля, ніж тих, що нею отримано в рахунок страхового відшкодування. Крім того, діями відповідача їй нанесена морально шкода яка виразилась у втраті спокою, переживаннях у зв'язку з необхідністю ремонту автомобіля та відсутності транспортного засобу в своєму розпорядженні, що відбилося на всьому складі сім'ї, тому вона оцінила її в сумі 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його адвокат Поліщук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що страховою компанією було в повному обсязі відшкодовано страхове відшкодування та позивачем не наведено та не підтверджено доказами спричинення їй моральної шкоди.

2. Заяви та клопотання.

16 липня 2018 року в своєму письмовому поясненні відповідач звернув увагу суду на Акт огляду транспортного засобу від 02 жовтня 2017 року та додаток до Акту огляду транспортного засобу від 01 листопада 2017 року, в яких зазначені пошкодження виявлені на транспортному засобі позивача та на Акт виконаних робіт по Наряду замовленню № ЗН-000380-А від 31 жовтня 2017 року, в якому вказано, що вище перечисленні роботи виконані в повному обсязі повністю і вчасно.

16 липня 2018 року представником позивача заявлено клопотання про виклик в судове засідання позивача та свідка ОСОБА_4, який управляв транспортним засобом.

16 липня 2018 адвокатом відповідача заявлено клопотання про приєднання до справи письмового пояснення та Актів огляду транспортного засобу.

01 серпня 2018 року представником позивача заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_4, та приєднання до справи письмових пояснень по Акту виконаних робіт по ремонту автомобіля, приймально-здавальний акт від 31 жовтня 2017 року, та фото пошкодженого автомобіля позивача.

3. Інші процесуальні дії.

10 квітня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.

4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні правовідносини.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником транспортного засобу OPEL Vectra 1.6 державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджено копією Свідоцтво про реєстрацію трачспотного засобу від НОМЕР_5 від 17 червня 2004 року, та має право керувати ним чоловік позивача - ОСОБА_4.

01 жовтня 2017 року близько 15 години під час керування автомобілем, за кермом якого був ОСОБА_4 та рухаючись по вулиці Гагаріна в м. Черкаси в районі пагорба Слави, сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ 210700- 20 державний номерний знак НОМЕР_6, яким керував відповідач ОСОБА_3.

В результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних ушкоджень, і як наслідок це потягло матеріальні збитки.

Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3833732 від 23 липня 2017 року було застраховано у ПАТ «Українська пожежно- страхова компанія», то позивач звернулась до страхової компанії про відшкодуванням завданої шкоди.

Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно абз. 2 и. 8.2. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля га величини ВТВ (втрати товарної вартості). При обчисленні цього відшкодування страховим експертом було застосовано коефіцієнт фізичного зносу (Ез) в розмірі 0.7.

Отже, після огляду пошкодженого автомобіля позивача, розмір страхового відшкодування було визначено страховиком в загальній сумі 19 216,75грн.

Визначена страховою компанією сума була перерахована позивачеві 25 січня 2018 року, з яких 96,09 грн. утримано в якості комісії банку, що підтверджується випискою по банківській картці ПАТ Комерційний банк « ІІриватбанк» від 12 лютого 2018 року.

Позивачем для відновлення автомобіля реально понесені витрати в розмірі 21 000 грн., що підтверджується 3 квитанціями СТО «Кузовний ремонт» від 06 листопада 2017 року, 08 листопада 2017 року та 24 листопада 2017 року, а також Актом виконаних робіт від 31 жовтня 2017 року.

5. Мотивована оцінка аргументів сторін.

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається, на те, що маючи у власності автомобіль, яким керував її чоловік ОСОБА_4, та в результаті ДТП винуватцем якої являється відповідач по справі було пошкоджено її автомобіль.

Документально підтверджені витрати позивача по ремонту автомобіля склали 21 000 грн.

Страхова компанія відшкодувала позивачу стразове відшкодування в розмірі 19 216 грн. 75 коп.

Таким чином, з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика, що вже сплачене їй, відповідач зобов'язаний сплатити їй різницю між реальними затратами на ремонт автомобіля та страховим відшкодуванням в сумі 1873,25 грн.

Суд погоджується з такими доводами позивача.

Дійсно, за вище наведених обставин відповідач повинен відшкодувати різницю в отриманому страховому відшкодуванні та понесених реальних затратах.

В частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Посилання позивача, на ті обставини, що внаслідок незаконних дій відповідача їй заподіяна також моральна шкода, яка полягає у втраті спокою, переживаннях в зв'язку з необхідністю ремонту автомобіля та відсутністю транспортного засобу в своєму розпорядженні, що відбивалося на всьому укладі сім'ї, суд оцінює критично, так як відсутні допустимі докази які б вказували на заподіяння моральної шкоди.

Посилання відповідача на ті обставини, що страховою компанією проведена виплата страхового відшкодування, а тому позовні вимоги не визнає, суд оцінює критично, так як при обчисленні відшкодування стразовим експертом було застосовано коефіцієнт фізичного зносу (Ез) в розмірі 0,7, тому на думку суду необхідно стягнути різницю між виплаченим та фактичними понесеними витратами.

6. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З вище наведених міркувань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, так як в контексті доводів позивача було встановлено, що відповідач повинен відшкодувати різницю в отриманих та затрачених коштах при проведенні ремонту автомобіля.

7. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вимогами ст..1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, гак і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

У відповідності до пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характер) правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності га справедливості.

Пунктом 22.3. ст.. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 23 ЦК України обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

В даному випадку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та до стягнення різниці між фактичними витратами та страховим відшкодування і сумі 1873 грн. 25 коп., в частині стягнення моральної шкоди позов не підлягає до задоволення так як він нічим об'єктивно не підтверджений.

8. Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., який підлягає до стягнення із відповідача на користь держави, так як позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст..ст. 23, 1166, 1187, 1192,1194 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) грошові кошти в сумі 1873 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В решті позову - відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення виготовлено 10 серпня 2018 року.