Справа № 667/1889/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкоди у користуванні та встановлення порядку користування житловим приміщенням, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Відповідачам належить інші частина спірної квартири по 1/3 кожному. До 2013 року вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_5 в належному йому житловому будинку. Після розлучення, мала намір вселитися до спріної квартири, але відповідачі її не пустили, вимагали сплатити вартість комунальних послуг починаючи з дня оформлення права власності на свою частку в квартирі. Враховуючи, що вона не має іншого житла просила суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою квартирою та підсобними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_2, вселити її до квартири, встановити порядок користування квартирою, залишивши їй у користування кімнату площею 9,20 кв.м., стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн., яка полягає у моральних стражданнях, повязаних з протиправною поведінкою відповідачів, щодо позбавлення її права користування належним на праві власності майном.

Позивач в ході розгляду справи уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою, площею 9,20 кв.м, та підсобними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_2, вселити її до квартири, встановити порядок користування квартирою, залишивши їй у користування кімнату площею 9,20 кв.м., стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн., понесені витрати за оплату комунальних послуг в орендованих 43/200 частин домоволодіння №97 по вул. Нестерова у м.Херсоні у розмірі 5557,85 грн., витрати за оренду 43/200 частин домоволодіння №97 по вул. Нестерова у м.Херсоні у розмірі 23000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачу перешкоди в користуванні належной їй на праві власності частки квартири ніхто не чинить.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав повеноваження представнику.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_8 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі є власниками іншої частини спірної квартири.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 24.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності та визначення порядку користування задоволено, поділено майно що є у спільній сумісній власності, визначено частку ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 4/9 її частин; визначено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 спірною квартирою, виділено ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,01 кв.м., а кухню площею 8,57 кв.м., ванну кімнату площею 2,60 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м., коридор площею 9,20 кв.м., вбудовану шафу площею 0,40 + 0,80 кв.м., лоджію площею 6,10 + 2,98 кв.м. залишено у загальному користуванні співвласників.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як вбачається з технічного паспорту на вказану квартиру вона розташована на дев'ятому поверсі дев'яти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 38,81 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 17,01 кв.м., 2-а кімната - 12,60 кв.м., 3-я кімната - 9,20 кв.м.; кухні площею 8,57 кв.м., ванної кімнати площею 2,60 кв.м., вбиральні площею 1,00 кв.м., коридору площею 9,20 кв.м., вбудованої шафи площею 0,40 + 0,80 кв.м. Квартира обладнана лоджією площею 6,10 + 2,98 кв.м. Загальна площа квартири 65,92 кв.м.

Розміру частки позивача у вказаній квартирі відповідає площа розміром 7,32 кв.м.

З постанови СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 19.07.2013 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 на самоуправство його матері - ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_1 закрито у звязку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

З висновку Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 06.12.2014 року вбачається, що 29.12.2014 року ОСОБА_4 звернувся до чергової частини з заявою, в якій просить вжити заходи, щодо ОСОБА_1, яка прийшла до своєї матері ОСОБА_2 та влаштувала сварку в ході якої вибила двері. Під час перевірки фактів, викладених в заяві встановлено, що 24.12.2014 року близько 17.00 годин до неї приїхала її донька ОСОБА_1 та між ними виник конфлікт словесного характеру на підставі особистих непорозумінь, після чого її донька штовхнула двері, які ведуть на балкон і вони від цього відкрились. Конфлікт було вичерпано, ОСОБА_2. просила подальшу перевірку за даним фактом не проводити, так як претензій до своєї доньки немає.

Згідно висновку Комсомольського ВП ХВП УПП в Херсонській області від 10.03.2016 року ОСОБА_5 05.03.2016 року звернувся до чергової частини з заявою, в якій просить вжити заходи, щодо ОСОБА_4, який вчиняє протиправні дії, а саме не впускає її до квартири АДРЕСА_1. Їй було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2, однак у квартирі не проживає, оскільки відповідачі по справі не впускають її та не дозволяють там проживати. Тому вона змушена орендувати житло в свого колишнього чоловіка ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що дійсно, її дочка позивач по справі є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, але в ній не проживає з невідомих їй причин. Перешкоди в користуванні належній ОСОБА_1 частці в спірній квартирі на сьогоднішній день ніхто не чинить, однак в неї з відповідачем ОСОБА_4 є особисті не приязні стосунки та в 2016 році він не впускав її до квартири.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині вселення ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 на час звернення до суду обмежував доступ позивача до належної їй частки квартири, чим порушував її право користуватись та розпоряджатись належним майном, тому відновлення порушеного права позивача можливе шляхом вселення ОСОБА_1 до належної їй на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 та визначення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення ОСОБА_1 житлової кімнати площею 9,20 кв. м., житлову кімнату, площею 12, 60 кв. м залишивши в користуванні ОСОБА_2, а кухню площею 8,57 кв. м. ванну кімнату площею 2,60 кв. м., вбиральню площею 1,00 кв. м., коридор площею, 9,20 кв. м., вбудовану шафу площею 0, 40+ 0,80 кв. м., лоджею площею 6, 10+2,98 кв. м., залишити у загальному користуванні співвласників.

Згідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадка.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

За положенням ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільний справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Що стосується позовних вимог в частині завдання матеріальної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, так як позивачем належних та допустимих доказів її завдання не надано.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст. 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Із матеріалів справи вбачається, що моральну шкоду позивач оцінює в 2000 грн. та повязує із неможливості належним чином користуватися та розпоряджатися своїм майном, внаслідок чинення перешкод зі сторони відповідачів, при цьому доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у витребуваному нею розмірі та причинного звязку між нею та діями відповідачів, позивачем не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі по 275,60 грн. з кожного.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321,358, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст6-13, 81, 141, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру № 214, яка розташована за адресою: м.Херсон, вул. Комкова,90.

Визначити порядок користування квартирою № 214 по вул. Комкова, 90 в м. Херсоні, виділивши ОСОБА_1 житлову кімнату площею 9, 20 кв. м., житлову кімнату, площею 12, 60 кв. м залишити в користуванні ОСОБА_2, а кухню площею 8,57 кв. м. ванну кімнату площею 2,60 кв. м., вбиральню площею 1,00 кв. м., коридор площею, 9,20 кв. м., вбудовану шафу площею 0, 40+ 0,80 кв. м., лоджею площею 6, 10+2,98 кв. м., залишити у загальному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн., тобто по 275, 60 грн. з кожного.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Повний текст судового рішення складено 22.12.2018 року.

Суддя: В.В. Прохоренко