Ухвала

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 159/6172/14-ц

провадження № 61-41285ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіц МиколиМойсейовича про опис та арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця відмовлено.

20 липня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на зазначену ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду.

У зв'язку з несплатою судового збору, який необхідно було сплатити в розмірі 352,40 грн, ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня її вручення.

Через відсутність підтвердження отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з копією згаданої ухвали, ухвалою Верховного Суду від17 вересня 2018 року продовжено ОСОБА_3 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалу Верховного Суду від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримав 30 жовтня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

09 листопада 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій, посилаючись на окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду Гудими Д. А., Лященко Н. П., Ситнік О. М., викладену у справі № 915/955/15, стверджував, що скаржники у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця не повинні сплачувати судовий збір як за подання скарги так і на наступних стадіях судового процесу.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку: юридичною особою або фізичною особою-підприємцем - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, фізичною особою - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому частина друга статті 3 та стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачають звільнення від сплати судового збору чи пільги зі справляння судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Отже, за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до такої скарги особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Висновки аналогічного змісту містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15, та від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц.

У заяві про усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що визначений в ухвалі Верховного Суду від 10 серпня 2018 року судовий збір у сумі 352,40 грн перевищує п'ять відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, що відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

У частині другій зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зазначені у вказаній нормі підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відсутні.

Положення наведених норм Закону свідчать про те, що суд може звільнити від сплати судового збору лише фізичну особу-позивача, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу.

З огляду на викладене ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2018 року, однак при поданні касаційної скарги судовий збір не сплачено, а у строк, відведений ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року про залишення касаційної скарги без руху, недоліки касаційної скарги не усунуто.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання у встановлений строк ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

На підставі викладеного касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2018 року необхідно визнати неподаною та повернути заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіц Миколи Мойсейовича про опис та арешт майна визнати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько