Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа №552/2867/16-к

провадження № 61-31319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року в складі судді Васильєвої Л. М. та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) з вини відповідача їй спричинена матеріальна та моральна шкода. Просила стягнути з відповідача на її користь 21 205, 81 грн майнової шкоди, 260 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн за надання правової допомоги.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 87 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн витрат на правову допомогу. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи ступень тяжкості спричинених позивачеві з вини відповідача тілесних ушкоджень, наслідки отриманих тілесних ушкоджень, а також те, що позивач внаслідок ДТП стала особою з інвалідністю другої групи, розмір відшкодування моральної шкоди, що заподіяна позивачеві, становить 130 000 грн. Ураховуючи те, що відповідач відшкодував позивачу моральну шкоду в сумі 43 000 грн, з нього підлягає стягненню 87 000 грн. Витрати на правову допомогу позивач підтвердила квитанцією.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі, який відповідає тяжкості нанесених позивачу тілесних ушкоджень та ступеню моральних страждань.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з нього моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач відшкодував моральну шкоду позивачу в добровільному порядку, і ця сума є співмірною з тими стражданнями, які були заподіяні позивачу з вини відповідача. Суди не врахували, що ДТП сталася з грубої необережності позивача, яка рухалась не по пішохідному переходу, а по проїзній частині. Не звернули уваги на те, що причинного зв'язку між інвалідністю позивача та ДТП позивач не довела. Крім того, позивач не надала доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за частиною другою статті 286 КК України та визнаний винним у тому, що 14 листопада 2015 року близько 18 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість руху та не зупинив транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка переходила дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля.

У результаті ДТП ОСОБА_4, згідно висновку судово-медичної експертизи від 26 лютого 2016 року №204, спричинені травми, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

В результаті отриманих травм ОСОБА_4 стала особою з інвалідністю другої групи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає; зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, урахував те, що неправомірними діями ОСОБА_6 позивачу було завдано моральні страждання, пов'язані з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що внаслідок травм, отриманих в результаті ДТП, винним у якій є відповідач, позивач стала особою з інвалідністю другої групи, дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 87 000 грн з урахуванням добровільної сплати відповідачем 43 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Ураховуючи те, що розмір витрат на правову допомогу позивач підтвердила квитанцією, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача цих витрат в сумі 5 000 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач відшкодував моральну шкоду позивачу в добровільному порядку, і ця сума є співмірною з тими стражданнями, які були заподіяні позивачу з вини відповідача спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про те, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності позивача, оскільки вироком суду апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року грубої необережності позивача у ДТП не встановлено, та відповідно до статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) ці обставини не підлягають доказуванню.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довела причинного зв'язку між інвалідністю позивача та ДТП та не надала доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 400 ЦПК України.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат