Провадження № 2/727/2000/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце проживання: 58000 м.Чернівці вул.О.Щербанюка, 31 «А»/1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 58000 м.Чернівці вул.О.Щербанюка, 31 «А»/1), ОСОБА_4 (місце проживання: 58000 м.Чернівці вул.О.Щербанюка, 31 «А»/1), ОСОБА_5 (місце проживання: 58000 м.Чернівці вул.О.Щербанюка, 31 «А»/1) про визначення часток у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5-М.П. про визначення часток у спільній сумісній власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.05.1986 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 Під час спільного проживання на імя ОСОБА_6 ними була придбана квартира №1 по вул.О.Щербанюка (Чапаєва), 31 «А» в м.Чернівці, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 28,5 кв.м., в тому числі жилою 20,2 кв.м. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.09.2014 року шлюб між ними розірваний. Вказує, що квартира №1 по вул.О.Щербанюка (Чапаєва), 31 «А» в м.Чернівці була набута подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю. 16.02.2018 року ОСОБА_6 помер, його спадкоємцями є відповідачі по справі - діти померлого, проте для отримання спадщини необхідно визначити частку померлого, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вважає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.10.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від позивача ОСОБА_2 заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження не поступило.

Від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5-М.П., у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не поступило, відзиву на позовну заяву не надали, від останніх до суду поступили письмові заяви в яких позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом належними доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому 23.05.1986 року шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.09.2014 року було розірвано (а.с.5).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 придбав квартиру №1 по вул.О.Щербанюка (Чапаєва), 31 «А» в м.Чернівці, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 28,5 кв.м., в тому числі жилою 20,2 кв.м. (а.с.6).

16.02.2018 року ОСОБА_6 помер, що підверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7) та після його смерті спадкоємцями першої черги є відповідачі по справі - діти померлого ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5-М.П. та позивач, проте прийняти спадщину вони не можуть, оскільки не визначено частки у спільній сумісній власності.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ст. 68 ч.1 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (зі змінами), нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного учасників спільної сумісної власності, після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) у відповідності до ст. 1216 ЦК України.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину або відповідно до ст. 1269 ЦК України подали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленою ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї.

Перешкодою в одержанні свідоцтва про спадщину за законом стало те, що спадкове майно знаходиться у спільній сумісній власності без визначення часток кожного із співвласників.

У звязку зі смертю одного зі співвласників, укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності не можливо, оскільки за життя ОСОБА_6, як співвласником майна не визначено були їхні частки в спільній сумісній власності.

Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.370 ч.ч.1-2 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 317, 319, 368, 369, 370, 372, 1216, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,- УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності- задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру №1 по вул.О.Щербанюка (Чапаєва), 31 «А» в м.Чернівці та визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру №1 по вул.О.Щербанюка (Чапаєва), 31 «А» в м.Чернівці по 1/2 частині кожному із її співвласників, а саме: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 16.02.2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом 30 - ти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2018 року.

Суддя Слободян Г.М.