Справа № 214/2502/16-ц
2/214/576/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 листопада 2018 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Рендюк Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу № 214/2502/16 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної (майнової) і моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Під час розгляду справи позивач неодноразово доповнювала та уточнювала позовні вимоги. 01 листопада 2017 року позивач подала до суду остаточну уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету на її користь в рахунок відшкодування суму матеріального (майнового) збитку в розмірі 211 751, 54 грн., а також стягнути суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 2304000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 24.05.2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу № 5111903. Позивач зазначає, що перебувала під кримінальним переслідуванням протягом 57 місяців 23 дні з 09.03.2011 року до 31.12.2015 року, з низ: безпосередньо під вартою перебувала протягом 57 днів (з 24.05.2011 року до 20.07.2011 року). При обранні запобіжного заходу судами, на думку позивача. Не було враховано, що злочин, в скоєнні якого вона обвинувачувалась не є тяжким, перебуваючи на волі, вона ніяк не могла чинити тиск на свідків, знищувати предмети та документи та продовжувати злочинну діяльність; будучи хворою та звільненою з місця роботи, а отже не маючи доступу до колишнього службового кабінету, який на той час вже було обшукано працівниками міліції. Незважаючи на позитивні характеристики, не дослідивши належним чином докази, приводи та підстави, суди навмисно винесли судові рішення щодо обрання до неї найбільш суворої міри запобіжного заходу, щоб підтримати спроби органу досудового слідства чинити на неї моральний, фізичний та психологічний тиск. У звязку із незаконним затриманням у лікарні КЗ «Міська лікарня №5» та перевезення її хворої, в кайданках до КЗ «Міська лікарня №3», її бачило та впізнавало багато людей. Про неї почали пліткувати, сусіди перестали спілкуватись, дивились підозріло та насторожено, у звязку із чим вона буде змушена змінювати місце проживання. Її було позбавлено право отримати медичну допомогу, внаслідок чого хвороба, яку вона отримала внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, набула хронічної форми. Знаходячись в умова ІТТ та СІЗО, виїжджаючи на слідчі дії, вона постійно приймала ліки та постійно викликались бригади швидкої допомоги для надання їй медичної допомоги. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20.07.2011 року їй було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. Після цього позивач пройшла амбулаторне лікування у КЗ «Міська лікарня №2» з діагнозом: вегето-судинна дистонія, астенічний синдром. Крім того, внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, вона також отримала й іншу хворобу, внаслідок чого вимушена лікуватися в стаціонарному відділенні КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР». Саме з 2013 року вона була поставлена о облік до вищевказаного диспансеру та з того час перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Також, внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, відбулося розголошення лікарської таємниці,а саме під час розгляду справи відносно неї, судом першої інстанції було надіслано запит та отримано з КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» отримано інформацію про її психологічний стан, яку в подальшому було оприлюднено сторонам та іншим особам, присутнім у залі судового засідання. Протягом 16 міс. Відносно неї незаконно здійснювалися оперативно-розшукові заходи, в ході яких застосовувались технічні засоби негласного отримання інформації, а саме: здійснювалося прослуховування телефонних розмов, яке тривало протягом 30 діб (з 23 березня до 23 квітня 2011 року), а також здійснювалось несанкціоноване судом проникнення до службового приміщення для встановлення прихованої камери, для таємного відео спостереження за подіями, що відбувались у її службовому кабінеті з прослуховуванням розмов, яке тривало протягом 60 діб (з 23 березня до 24 травня 2011 року). Під час обшуку її службового кабінету був вилучений її паспорт громадянина України. Під час обшуку у лікарні, вилучено мобільний телефон, який був повернутий через 4 роки 8 міс. У звязку із посяганням на майнові права та блага, позивач зазнала душевних страждань, які виявилися у хвилюваннях, переживаннях, страхові не тільки за подальшу долю свого майна, а й за подальшу долю свого існування без паспорту громадянина України та мобільного звязку, втративши при цьому всі контакти та звязки зі знайомими, друзями та колишніми колегами, номера телефонів яких, залишились записаними в памяті вилученого телефону. Ці зміни примусили позивача докаладати додаткових зусиль для організації свого життя, які є показником наявності моральної шкоди. В наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності був накладений арешт на особисте майно позивача, який діяв протягом 4 років 6 міс. 6 днів, через що позивач була позбавлена права вільно розпоряджатись своїм майном, в результаті чого зазнала душевних страждань, які виявилися у хвилюваннях , переживаннях та страхові за подальшу долю її майна, що також є показником наявності моральної шкоди. Крім того, у звязку із незаконним порушення проти неї кримінальної справи та триманням під вартою, вона була позбавлена можливості здійснювати захист як законний представник свого сина, проти якого було висунуто кримінальне обвинувачення, а також приймати участь у судових засіданнях.

Апеляційним судом Дніпропетровської області було скасовано вирок відносно позивача та справу повернуто для проведення додаткового розслідування, при цьому їй постійно доводилось оскаржувати у судах протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та органів прокуратури, які не тільки не бажали проводити ефективне розслідування всіх обставин справи, а й відкрито знищували докази, якими підтверджувались факти фальсифікації кримінального обвинувачення.

На час порушення щодо позивача кримінальної справи, вона була безробітною, тому що була звільнена з посади у звязку із ліквідацією урядового органу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, мала право на отримання грошової допомоги по безробіттю та право на отримання підходящої роботи. Однак, перебуваючи під кримінальним обвинуваченням у вчиненні тяжкого службового злочину, з підривом її ділової та професійної репутації, вона втратила право на отримання підходячої роботи. Тому втрата ймовірного заробітку на час подання позовної заяви складала 140 791,00 грн. з розрахунку середньомісячної зарплати згідно довідки про середню заробітну плату від 07.06.2011р. Розрахунок зроблено без урахування індексації. Розмір проіндексованої заробітної плати в межах прожиткового мінімуму за період з 01.06.2011р. до 31.12.2015р. становить 146018, 81 грн. Також загальна сума витрачена на лікування становить 21268,73 грн. Крім того, на послуги поштового та курєрського звязку щодо оскарження незаконних рішень та бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду було витрачено 1790,00 грн. На проїзд у громадському транспорті для участі у судових засіданнях її та її захисників витрачено: 90 (судових засідань) * 3 особи * 4 грн. *2 (проїзд туди і назад) 2160,00 грн.; на проїзд до м. Дніпропетровська та м. Київа витрачено 400,97 грн. На роздруківку скарг, запитів, заяв витрачено 114,00 грн. На оплату адвокатських послуг витрачено 40000,00 грн. Отже в результаті притягнення до кримінальної відповідальності вона зазначала матеріальних (майнових) витрат (збитків) вона має право на відшкодування у розмірі 211 751,54 грн., а також компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 304 000,00 грн.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2016 року задоволено клопотання ОСОБА_1 щодо витребування з архіву Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, з матеріалів кримінального провадження № 215/616/13-к; 1-кп/215/34/13 копії постанови від 11.08.2011 року Софіївського районного суду Дніпропетровської області про усунення від участі у справі як захисника, а також щодо витребування з Дзержинського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області матеріалів кримінального провадження №0000871 відносно ОСОБА_1 (т.1 а.с. 126-127).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснила, що події відбувались 09 березня 2011 року Дзержинським РВ про заведення оперативно розшукової справи. 22 березня 2011 року була винесена постанова суду про надання дозволу до негласнх слідчих дій. 24 травня 2011 року до неї в службовий кабінет начальником відділу територіального управління державного інспектора енергозбереження по Дніпропетровській області був виданий наказ про її звільнення. У другій половині дня до неї в службовий кабінет зайшли працівники міліції, нібито я взяла хабар. Розпочали обшук кабінету, розпочали слідчі дії, вилучили у неї з сумки грощі, розклали на столі, купюри світилися. Фарби на руках у мене не було. Їй стало зле викликали швидку. За місцем проживання її відвизли до лікарні . Ввечері виставили конвой, до неї не пускали родичів, проте постанови на її затримання не було. Постанова на затримання була предявлена 25 травня 2011 року, наділи наручники, і сказали що вона затримана. Вилучили у неї мобільний телефон. Ввечері її у наручниках перевели у лікарню №3, де престигнули наручниками до ліжка. Рідних не допускали. 27 травня 2011 року її забрали працівники міліції повезли на обрання їй запобіжного заходу. Потім відвезли до ізолятору, їй стало там зле і знову викликали швидку. Наступного дня в психоневрологічному диспансері знову викликали швидку. 30 травня 2011 року відвезли її в СІЗО. Вона мала право знаходитись на ліжку в лежачому положенні. Потім з 18 червня у неї була встановлена нейроциркулярна дистонія, і була переведена до санчастини до 20 липня 2011 року поки не змінили запобіжний захід в 2012 році. Перебувала на лікарняному в грудні 2013 року. Вирок 04 березня 2014 року скасовано. Було додаткове розлідуваня. 02 квітня 2014 року постійно зверталась з клопотаннями, їй постійно відмовляли. У 2015 році звернулися з клопотанням про порушення розумних строків. Написали заяву до Європейського Суду в грудні 2014 року.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримують, просять задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в запереченнях, в яких зазначає що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем по справі, оскільки шкоду позивачу завдано діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби України. Крім того, представник відповідача зазначає, що оскільки позивачем не надано відповідних доказів в обґрунтування суми моральної шкоди не надає, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, вважає що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки до позовної заяви не надані належні докази, які підтверджують право особи на компенсацію шкоди (надані копії замість оригіналів документів).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що в 2011 році працювала в педіатричному відділенні КЗ «Міська лікарня №5». 24 травня 2011 році вона приймала участь у конциліумі при огляді ОСОБА_1, після огляду записи робили в ординаторській. 25 травня 2011 року ОСОБА_1 була не виписана до праці, а переведена в інший лікувальний заклад за листом прокуратури, так як в КЗ «Міська лікарня №5» не було спеціально обладненої палати. Переводом ОСОБА_1 займався лікар ОСОБА_6. Лікар має правово встановти діагноз після огляду, протягом трьох діб. Нейроциркулярна дистонія може викликати порушення тиску, також стрес може спричинити таку хворобу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює завідуючим неврологічного відділення КЗ «Міська лікарня №3». Астено дипрессивний синдром це стан людини, в наслідок стресу або нервової ситуація. Лікування вищезазаначеного діагнозу може тривати амбулаторно максимум 14днів. Крім того, вона приймала участь у консиліумі. Палата спеціально обладнана з решотками та спеціальним режимом, до медичний персонал мав право заходити. В палаті знаходилась одна людина. Охорона знаходилась за дверима палати. ОСОБА_1 до неї у відділення не поступала. ОСОБА_8 Васильєвна вона була завідуючою данного відділення. Таких хворих оглядають, як усіх, відвідувати могли родичі. Кого приймала ОСОБА_1 не памятає, також не памятає коли приймалось рішення про виписку.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що працює КЗ «Міська лікарня №3», і працював у 2011 році. Також не памятає ці події коли поступила ОСОБА_1, він міг її оглядати, але не впевнений, так як пройшло багато часу. Вона знаходилась в спеціально обладнаній палаті, він міг її оглядати, як лікар травматолог. Який режим був він не знає, розпорядження приковувати її до ліжка не давав. Не памятає чи приймав участь у консиліумі. Коли проводиться консиліум усі учасники оглядають хворого. Крім того, гостра реакція на стрес це є астено-невратический синдром.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працювала в КЗ «Міська лікарня №3» в 2011 році в першому терапевтичному відділені, ординатором де працює по теперішній час. ОСОБА_1 не вела, бачила один раз коли був конциліум. У неї був гипертаніческій криз. Знаходилась в палаті де знаходяться затримані під конвоєм. Причиной може бути емоційний стан. Вона не памятає чи була ОСОБА_1 у наручниках. Такий діагноз встановлюється тільки лікарями ПНД. Піч огляду у палаті ОСОБА_1 не була прикута наручниками, її охороняли.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працювала завідуючим першого терапевтичного відділення КЗ «Міська лікарня №3» працює по теперішній час. Лікування ОСОБА_1 відбувалось як і всіх. Остання знаходилась у палаті для затриманих. Вона була лікуючим лікарем ОСОБА_1 в неї була така гостра реакція на стрес. Привод під конвоєм - це є стрес, але гіпертонічний криз був визваний чимось іншим. Її охороняла міліція, не памятає чи були вони у формі. Також не знає хто конкретно охороняв останню, було два або тири чоловіки. Вона кожного дня проводила огляд хворої,та не бачила жодного разу, щоб ОСОБА_1 була прикута наручниками.

Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами та їх представниками, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Так, на підставі наказу голови ліквідаційної комісії Інспекції № 106-к від 24.05.2011 року, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу контролю за енергозбереженням по м. Кривий Ріг державного інспектора з енергозбереження територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Дніпропетровській області згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 28).

24.05.2011 року старшим слідчим прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України (т.1 а.с. 29).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.05.2011 року, ОСОБА_1 була затримана 24.05.2011р. Остання була ознайомлена із правами та обовязками (т.1 а.с. 219-220,221).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2011 року, яка ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.06.2011 року залишена без змін, ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с. 30,31-32).

27.05.2011 року старшим слідчим прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено постанову про притягнення у якості обвинуваченої ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та цього ж дня останню допитано у якості обвинуваченої (т.1 а.с. 225-226,227).

ОСОБА_1 предявлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, що підтверджується обвинувальним висновком (т.2 а.с. 1-12).

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2013 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України (т.2 а.с. 51-57).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.03.2014 року скасовано вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2013 року скасовано та справу направлено для провадження додаткового розслідування (т.2 а.с. 62-67).

31.12.2015 року постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 кримінальне провадження № 0000871 від 02.04.2014 року по якому ОСОБА_1 27.05.2011 було предявлено обвинувачення (в ред. КПК 1960р) за ч.2 ст. 368 КК України закрито у звязку із відсутністю в її діях складу вказаного злочину (т.1 а.с.21-22).

За час досудового розслідування та під час слухання справи у суді ОСОБА_1 неодноразово зверталась за медичною допомогою з приводу погіршення стану здоровя, перебувала на лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними листами, відповідями та медичними документами (т.1 а.с.33, 37-40,45-78,80).

Крім того, ОСОБА_1 зверталась із скаргами та заявами з приводу численних, на її думку, порушення вимог законодавства під час досудового слідства та під час розгляду кримінальної справи у суді (т.1 а.с. 41-44, 177,180-181, т.2 а.с. 162-172, 174-187).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів прокуратури та поліції з приводу визначення розміру шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, її відшкодування (т.1 а.с. 34-35,36, т.2 а.с. 13,16-18,63-64).

Відповідно довідки про середню заробітну плату від 07.06.11р. №15-5/125-1217, середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 за період з грудня 2010р. по травень 2011р. становить 80,03 грн. (т. 1 а.с. 107).

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2011 року ОСОБА_1 усунуто від участі у справі як захисника ОСОБА_12 у звязку із порушенням кримінальної справи (т. 1 а.с. 144).

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

У відповідності до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до п.п. 4, 10 Положення про застосування Закону завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім відшкодування заробітку та інших грошових доходів, громадянинові згідно з п.3 ст.3 Закону підлягають поверненню суми штрафу, стягнуті на виконання вироку суду як міри покарання, судові витрати та інші витрати. До інших витрат відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за

вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найом жилого приміщення. Відповідно до п.4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Відповідно до ст. 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Так судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_3 звертався до Криворізької місцевої прокуратури №1 з приводу визначення розміру шкоди заподіяної ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та з інших питань, на що було надано відповідь про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_1 було спричинено шкоду (т.1 а.с. 34-35). Також ОСОБА_3 звертався до Дзержинського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із зверненням про встановлення матеріального збитку завданого ОСОБА_1 незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, на що отримав відповідь про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та було запропоновано звернутись із зверненням до суду (т.1 а.с. 36).

Так, згідно позовних вимог ОСОБА_1 остання просить суд стягнути з відповідача на її користь суму матеріального (майнового) збитку в розмірі 211 751, 54 грн., яка складається з: 146018,81 грн. проіндексована сума втрати ймовірного заробітку за період з 01.06.2011р. до 31.12.2015р., 21268,73 грн. - сума витрачена на лікування, 1790,00 грн. - витрати на послуги поштового та курєрського звязку щодо оскарження незаконних рішень та бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, 2160,00 грн. - витрати на проїзд у громадському транспорті для участі у судових засіданнях її та її захисників з розрахунку 90 (судових засідань) * 3 особи * 4 грн. *2 (проїзд туди і назад), 400,97 грн. - витрати на проїзд до м. Дніпропетровська та м. Києва, 114,00 грн. - витрати на роздруківку скарг, запитів, заяв, а також 40000,00 грн. - витрати на оплату адвокатських послуг.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної (майнової) шкоди задоволенню не підлягають, оскільки компенсація зазначених позивачем матеріальних збитків Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не передбачає компенсацію витрат на лікування, послуг поштового та курєрського звязку, витрат на проїзд, а також витрат на роздруківку скарг та заяв. Окремо, суд зазначає щодо суми витрат втрати ймовірного заробітку та сум витрат на оплату адвокатських послуг.

В матеріалах справи міститься копія наказу голови ліквідаційної комісії №106-к від 24.05.2011 року (т.1 а.с. 28).

Пунктом 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Позивач у позові зазначає, що втрачено ймовірний заробіток, при цьому в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок цієї суми, а також відсутні докази перебування на обліку у в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції як безробітньої, або звернення до вказаного органу з приводу взяття на облік, відтак у звязку із недоведеністю суми втраченого ймовірного заробітку стягненню не підлягають. Разом з тим, не підлягають стягненню суми витрат на оплату послуг адвоката, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення цих витрат.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

З огляду на досліджені письмові докази, суд погоджується з твердженнями позивача що завдання їй моральної шкоди та приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали її моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення її нормальних життєвих звязків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан її здоров'я, привели до інших негативних наслідків морального характеру.

Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки вона страждала від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що вона ризикувала бути увязненою та зазнала інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку.

Отже, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Так, ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом 55 місяців 7 днів, а саме з моменту винесення постанови про порушення кримінальної справи 24.05.2011 року та до винесення постанови про закриття кримінального провадження 31.12.2015 року.

Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 205 605, 70 (55 міс. х 3723= 204765,00 грн.; 3723/31 день = 120,10 грн. на день х 7 днів = 840,70 грн.; 204765,00 грн. + 840,70 грн. = 205605,70 грн.).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 зазнала кримінального переслідування, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути на користь позивача на відшкодування завданої їй моральної шкоди кошти в сумі 300 000 грн., що на думку суду буде достатнім для відновлення її порушених прав в цій частині.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР, ст. ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної (майнової) і моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути із Державної казначейської служби України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова

Повний текст рішення буде виготовлено 10 грудня 2018 року.