Справа № 524/2676/17
Провадження №2/524/111/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Коваль Т.М.,
за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітнього сина, про визнання таким, що втратило законну силу рішення суду у цивільній справі та про зупинення у звязку з цим виконавчого провадження про відібрання дітей,-
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей. У подальшому ОСОБА_1 позовні вимоги уточнював (а.с. 145-154, 165-168, 175-178). Остаточно просив суд про наступне: визначити з ним місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратило законну силу рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 квітня 2015 року в частині визначення місця проживання дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та зупинити виконавче провадження про примусове відібрання дітей.
В судовому засіданні ОСОБА_1, його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали повністю. Суду пояснили, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 квітня 2015 року у справі № 524/7102/14-ц визначено місце проживання дітей з їх матірю ОСОБА_4. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 грудня 2015 року у справі № 524/8673/15-ц також були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 про відібрання від батька малолітніх дітей та повернення їх матері. Рішення суду не було виконане у звязку з категоричним небажанням дітей проживати разом з матірю. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг 14-ти річного віку і сам має право вирішувати з ким із батьків він бажає проживати. Посилаючись на статті 29 ЦК України та 39, 160, 186 СК України, позивач просив визначити місце проживання молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним. Вважав, що необхідно визнати таким, що втратило законну силу, рішення суду у справі № 524/7102/14-ц про визначення місця проживання ОСОБА_6 з матірю, а виконавче провадження у звязку з втратою рішенням суду законної сили підлягає зупиненню.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали. Вважали, що провадження у справі має бути закрито з підстав пункту другого частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року), оскільки спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей було судом вирішено у справі № 524/7102/14-ц.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Камянець-Подільської міської ради ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що рішенням виконавчого комітету № 696 від 05 липня 2018 року затверджений висновок органу опіки та піклування, яким визнано доцільним визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком у місті Камянці-Подільському, де фактично дитина постійно проживає з батьком та братом ОСОБА_6.
Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 21 квітня 2017 року (а.с. 55).
За клопотанням позивача суд ухвалив розгляд справи проводити в режимі відеоконференцзвязку спочатку з Деснянським судом м. Чернігова, пізніше з Камянець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області. За клопотанням позивача ухвалою суду від 16 липня 2018 року суд витребував від адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинала ОСОБА_4 державний кордон України у період з 01 квітня 2017 року (а. с. 2014). Підготовче провадження у справі було закрито ухвалою суду від 16 липня 2018 року (а. с. 215). Ухвалами суду від 04 грудня 2018 року суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у справі з підстав пункту другого частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року); залишив без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також повернув позивачу заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчого листа № 524/8673/15-ц.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи:
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних дітей: синів ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб фактично розпався у листопаді 2013 року. Діти залишились проживати за матірю. У серпні 2014 року батько дітей одноособово без згоди матері визначив місце проживання дітей на свій розсуд забрав їх у місто Запоріжжя, де у той час проходив військову службу. Зазначені обставини встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 квітня 2015 року, яке набрало законної сили. У подальшому ОСОБА_4 змушена була звернутись до суду також з позовом про відібрання дітей, який також було задоволено судом 21.12.2015 року, проте зазначене рішення виконане не було ОСОБА_1 змінював місяця служби, і діти переїжджали з ним із м. Запоріжжя до м. Чернігова, а пізніше до м. Камянець-Подільського, де постійно проживають з батьком у даний час.
Між колишнім подружжям точились також суперечки з приводу стягнення коштів на утримання дітей. Так, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.02.2017 року ОСОБА_1 було звільнено від обовязку сплачувати аліменти на утримання дітей. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 жовтня 2017 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих аліментів на утримання дітей в сумі 72 189,46 грн. Зазначені рішення суду набрали законної сили.
Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради - від 05 липня 2018 року № 696 було затверджено висновок щодо визнання доцільним залишити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 з батьком.

Вирішуючи спір, суд виходить з положень частини другої статті 29 ЦК України про те, що фізична особа, яка досягла 14-ти років, вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Аналогічні норми містить стаття 160 Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до частини третьої статті 160 СК України зазначено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14-ти років, визначається нею самою.

В судовому засіданні суд вислухав думку ОСОБА_5, який повідомив, що він фактично тривалий час проживає з батьком і бажає, щоб так було і надалі. ОСОБА_5 14 років виповнилось під час перебування справи у провадженні суду 22 липня 2014 року. Отже, з цього часу він має право самостійно обирати місце свого проживання.

Аналогічні позовні вимоги стосовно старшого сина ОСОБА_11, який досяг віку 14-ти років 02 березня 2017 року, саме з цієї підстави ОСОБА_1 просив залишити без розгляду.

Отже, визначати місце проживання ОСОБА_5 рішенням суду немає законних підстав і практичної необхідності неповнолітня дитина проживає разом з батьком, що відповідає вибору дитини і бажанню батька, ОСОБА_6 отримав паспорт та значиться зареєстрованим за місцем свого постійного проживання у місті Камянець-Подільському. Визначення судом місця проживання особи, яка досягла віку 14-ти років, певною мірою може обмежити цю особу у вільному виборі місця проживання.

З огляду на зазначені обставини, немає підстав визначати місце проживання ОСОБА_5 з одним із його бактьків. Суд констатує, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком і це відповідає його інтересам.

Діюче цивільно-процесуальне законодавство України не передбачає процедури та не надає повноважень місцевому суду визнавати такими, що втратили силу власні рішення, які набрали законної сили.

ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту цивільного права, заявивши вимогу про визнання рішення суду таким, що втратило законну силу у зв'язку із досягненням дитиною 14-річного віку, а також про зупинення виконавчого провадження з цієї підстави.

ОСОБА_1 було розяснено судом право звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документу про відібрання дітей таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись викладеним, відповідно до ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4

-про визначення місця проживання з батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,

-про визнання таким, що втратило законну силу рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.04.2015 року в частині визначення місця проживання дітей сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_5,

-про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із втратою рішенням суду законної сили

залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення 14.12.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя