У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Галась І.А.

з участю секретаря - Дмитрієвої А.А.,

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Ольги Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Ольга Вікторівна звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з поданням, в якому просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу.

Вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження №56620103 з виконання виконавчого листа №754/14918/15-ц виданий 11.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 122 000 грн.

Виконавцем 19.06.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запит, який направлявся до Регіонального сервісного центру рухоме майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек нерухоме майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України боржник на обліку в органах ДПС не перебуває, інформація щодо сум доходу боржника в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

09.10.2018 року боржник з'явився до державного виконавця та повідомив, що не проживає за даною адресою, про що свідчить заява боржника від 09.10.2018 за вх.№21805. Разом з тим, боржнику надано копію виконавчого документа та постанови про відкриття виконавчого провадження.

26.10.2018 року до відділу надійшла заява в якій стягувач просить вжити заходи тимчасового обмеження боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України, у зв'язку з тим, що боржник має невиконані зобов'язання, покладені на нього рішенням суду.

За повідомленням Державної міграційної служби України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1, виданим 06.01.2015 органом видачі 8027.

На підставі викладеного головний державний виконав просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта гр. України для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобов'язань покладених на нього виконавчим листом №754/14918/15-ц виданий 11.06.2018 року.

У судове засідання представник Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Боржник та стягував до судового засідання по розгляду подання не з'явились.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації залишити без задоволення.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2018 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення наступного змісту. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 122 000,00 грн.

19.06.2018 року Головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №754/14918/15-ц виданого 11.06.2018 року.

Станом на день розгляду подання рішення суду не виконано.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»(з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 6Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З наведеного слідує, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту, що боржнику відомо про рішення, яким на нього покладені відповідні зобов'язання, примусове виконання якого здійснюється державною виконавчою службою, факту ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду, оскільки заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Однак матеріали справи не містять достатніх даних, які б свідчили про те, що вказаний боржник на час вирішення подання умисно та злісно ухиляється від виконання процесуальних рішень державного виконавця. Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов'язань не є тотожним поняттям з тим, що він ухиляється від них, як це передбачено ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, до якого мають бути долучені відповідні письмові докази на підтвердження цих обставин, про те, що державним виконавцем вживалися усі передбачені законом заходи по виконанню рішення суду, але боржник перешкоджає чи ухиляється від виконання рішення.

Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, обґрунтування ухилення боржника від повного виконання зобов'язання.

Суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей, про отримання боржником особисто виклику державного виконавця з вимогою з'явитися до ВДВС для вирішення питання щодо сплати боргу.

Таким чином, судом не встановлено фактів та не надано беззаперечних доказів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Відповідно до положення ч.2 ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, отже Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

При цьому слід розрізняти поняття «ухилення» та «неможливість» виконати певні грошові зобов'язання, у зв'язку з об'єктивними причинами, в тому числі через відсутність у боржника доходу та майна.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Доказів підтверджуючих, що державним виконавцем приймались міри по стягненню з ОСОБА_3 коштів, як і доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, отримання листів про виклик до Відділу чи інших доказів ухилення ОСОБА_3 від явки до Відділу - суду не надано.

Самі по собі попередження, адресовані боржнику, постанова про відкриття виконавчого провадження, не свідчать про належне повідомлення боржника щодо здійснення виконавчих дій, а матеріли справи не містять рекомендованих повідомлень про вручення боржнику поштових відправлень, відтак у доданих до подання матеріалах відсутні докази, які б свідчили про обізнаність боржника щодо вчинення виконавчих дій.

Таким чином, суб'єктом звернення з поданням відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не надано суду доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду, що унеможливлює застосування до останнього обмежувальних заходів, вказаних у поданні.

За результатами розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст.441ЦПК України, судом виноситься ухвала.

При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», відповідно до якого не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України за ухвалою суду.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця не може бути задоволено на підставі наявних в справі доказів.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені подання Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць Ольги Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: