Постанова

Іменем України

22 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 521/11540/13-ц

провадження № 61-33792св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Комунальна установа «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси (далі - КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 14 січня 2009 року о 17 годині його доставили до КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси з діагнозом «пневматична ампутація І-го, ІІ-го пальців, рвана рана ІІІ-го пальця лівої кисті», де йому зробили рентгенографію кисті для проведення операції. Пальці були відсічені на пресі 315 при штампі № 2 (обрубка леміша), гільотина, сила обрізки 315 тонн на см кв та перевозились до лікарні у спеціальному контейнері, згідно з медичними стандартами, та надані лікарю-травматологу ОСОБА_5

Лікар ОСОБА_5 здійснивши рентген лівої кисті, намагався позбутися сегменти пальців, не порадившись із провідним хірургом КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси для узгодження тактики проведення операції, не зателефонував до Обласної клінічної лікарні м. Одеси, згідно з інструкцією та інформаційного листа. Лікар прийняв рішення одноособово та сформував культі, позбавивши позивача шансу на реплантацію І та ІІ пальців лівої кисті, порушивши його невід'ємне право на охорону здоров'я та на кваліфіковану медичну допомогу.

ОСОБА_5, як лікар травматолог, порушив клятву Гіппократа, оскільки був зобов'язаний врятувати пальці пацієнта, чим позбавив позивача працездатності на 60 %, порушивши Конституцію України, інші закони та посадову інструкцію, тому за захистом своїх порушених прав ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 35 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу завдано моральну шкоду неправомірними діями працівника комунальної установи під час виконання ним обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Суд першої інстанції виходив з принципів виваженості, розумності та справедливості та врахував обставини завдання позивачу шкоди - грубе порушення відповідачем трудової і виробничої дисципліни, нехтування правилами техніки безпеки при роботі з технічними пристроями, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року змінено, доповнено його абзацем такого змісту: «У позові до ОСОБА_5 відмовити». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суддя суду першої інстанції Жуган Л. В. на час апеляційного розгляду справи звільнена з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси і ухвалення додаткового рішення тим же складом суду є неможливим, тому дійшов висновку про доповнення резолютивної частини рішення абзацом такого змісту: «У позові до ОСОБА_5 відмовити».

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 450 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

25 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4

У червні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій без належних та допустимих доказів дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Необгрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові до ОСОБА_5 та безпідставним є зменшення розміру моральної шкоди, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права та не відповідає обставинам справи.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що правильність та обґрунтованість дій лікаря підтверджується висновками судово-медичної експертизи та узгоджувалися з пацієнтом перед їх вчиненням.

Під час проведення операції позивач був у свідомості та усвідомлював події, що відбувались, з якими останній погодився.

Шкоду завдано працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків, тому обґрунтованим є висновок про її відшкодування комунальною установою, що узгоджується з положеннями статті 1172 ЦК України.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, щоОСОБА_4 з 31 жовтня 2008 року відбував покарання в Південній виправній колонії управління в Одеській області № 51 та працевлаштований в цеху сільськогосподарських машин з листопада 2008 року пресувальником преса механічного зусилля 315 т/с.

14 січня 2009 року згідно з щотижневою рознарядкою виводу на роботу засудженого ОСОБА_4 разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин з листопада 2008 року пресувальником преса механічного зусилля 315 т/с. Первинний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки позивач одержав на робочому місці 17 листопада 2008 року. Навчання та стажування проходив на робочому місці пресувальника преса механічного зусиллям 315 т/с з 17 листопада 2008 року по 01 грудня 2008 року.

Згідно з тижневою рознарядкою виводу на роботу засуджений ОСОБА_4 разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин виведений для роботи у першу зміну 14 січня 2009 року в цех сільськогосподарських машин. Об 14:30 год засуджений ОСОБА_4, за відсутністю старшого зміни та інших засуджених вирішив виготовити для своїх потреб металеві косинки, двключив електропостачання машини, внаслідок чого отримав травму.

За вказаним фактом Південною виправною колонією управління в Одеській області проведено розслідування та згідно з висновком від 17 січня 2009 року травма, отримана засудженим ОСОБА_4 14 січня 2009 року, не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, оскільки засуджений ОСОБА_4 грубо порушив встановлений режим утримання.

Травма ОСОБА_4 настала внаслідок самовільного, без дозволу адміністрації, використання потерпілим з особистою метою обладнання та матеріалів підприємства установи.

Згідно з поясненнями лікаря ОСОБА_5 від 28 жовтня 2010 року 14 січня 2009 року до приймального відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси доставлено ОСОБА_4 з травматичною ампутацією 1, 2 пальців на рівні основних фаланг, рвана рана 3 пальця лівої кисті. Потерпілому під місцевою анестезією проведено операцію щодо формування культів 1, 2 пальця, 3 пальця лівої кисті. Накладено асептичну пов'язку, проведено профілактику стовбняка.

За посадовою інструкцією лікаря ортопеда-травматолога для надання екстреної допомоги травматологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. ОдесиОСОБА_5, зазначено його функцію - якісне виконання та організація кваліфікованої лікувальної та консультативної ортопедо-травматологічної допомоги стаціонарним та амбулаторним хворим, вміння використовувати на практиці сучасні (апробовані) методи і засоби обстеження, діагностики і лікування.

Згідно з висновком від 23 грудня 2011 року № 27 комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_4, складеного експертною комісією Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, вказано: «Згідно з довідкою КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси від 14 січня 2009 року ОСОБА_4 звернувся за медичною допомогою 14 січня 2009 року о 15:50 год. Встановлено діагноз: Травматична ампутація І, ІІ пальця лівої кисті на рівні основних фаланг, рвана рана ІІІ пальця лівої кисті. Здійснено: огляд, рентгенограму, первинну хірургічну обробку, формування культей, накладена асептична пов'язка».

Медична допомога ОСОБА_4 при зверненні до КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси надано не у повному обсязі, оскільки у м. Одесі цілодобово працює спеціалізована мікроангіохірургічне відділення, в якому є можливість здійснити реплантацію ампутованих пальців. Черговий лікар травматолог ОСОБА_5 обмежився наданням кваліфікованої хірургічної допомоги у вигляді хірургічної обробки ран та формування культів, оскільки у лікарні обладнання та спеціалістів для виконання реплантації пальців немає. Черговий лікар-травматолог ОСОБА_5 не виконав вимоги інструкції та не спробував зберегти шанс на реплантацію пальців з допомогою консультації мікроангіохірурга».

У висновку експерта від 09 липня 2015 року № 396 вказано: «В умовах КУ «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси лікар ОСОБА_5 в ургентному порядку вжив усіх необхідних заходів та надав кваліфіковану медичну допомогу потерпілому з приводу вказаної травми, тобто допомогу ОСОБА_4 14 січня 2009 року надано в об'ємі, що відповідає стандартам якості надання медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України. Дотримано правила щодо первинної хірургічної обробки розтрощених ран та заходи по профілактиці можливих важких інфекційних ускладнень».

У зв'язку із суперечливими висновками експертних медичних комісій, зокрема висновку експертів від 23 грудня 2011 року № 27 та висновку експертів від 09 липня 2015 року № 396, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року, за клопотанням позивача призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Головного бюро Судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України».

Згідно з висновком експерта № 113/16 повторної комісійної судово-медичної експертизи, складеного 29 вересня 2016 року експертами Державної установи «Головного бюро Судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України», комісія експертів дійшла висновку, що відсутні підстави вважати, що розвиток неврином та необхідність проведення повторної операції знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з наданням медичної допомоги ОСОБА_4 лікарем-травматологом ОСОБА_5.».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі встановлених обставин у справі, дійшов висновку, що моральну шкоду ОСОБА_4 завдано внаслідок дій лікаря ОСОБА_5 КУ «Міська клінічна лікарня № 1» у незабезпеченні можливості повної реалізації права ОСОБА_4 на отримання кваліфікованої спеціалізованої хірургічної допомоги, з урахуванням характеру травми, оскільки йому не рекомендовано звернутися за додатковою консультацією до лікаря мікроангіохірурга, внаслідок цього неможлива реплантація відчленованих пальців.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені статтею 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Доводи касаційної скарги про те, що моральну шкоду необхідно стягнути безпосередньо з ОСОБА_5, оскільки шкода здоров'ю позивачу завдана його діями, є необґрунтованими, оскільки згідно з положеннями статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (посадових) обов'язків.

За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій врахували характер та обсяг моральних страждань позивача, пов'язаних з ушкодженням його здоров'я, внаслідок заподіяння шкоди його здоров'ю позивача і виходили із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи, оцінювати докази та перевіряє судові рішення у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик