Справа № 468/1700/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком кредитний договір.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв'язку з цим, станом на 31.10.2017 року виникла заборгованість в сумі 63893,43 гривень, з яких: 7093,10 гривень - заборгованість за кредитом; 50131,74 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3149,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3018,74 грн. - штраф (процентна складова).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник віддповідача заперечував проти задовлення позову посилаючись на недоведення належними доказами суми заборгованості та неправильне нарахування суми заборгованості.

Позивачем мало місце надання пояснення (відповіді на відзив) згідно якого позивач вказав на те, що між сторонами був укладений кредитний договір та позивачем було здійснено нарахування заборгованості згідно формули, обумовленої договором.

В свою чергу представником відповідача було надано пояснення на відповідь позивача, згідно якого представник відповідача вказав, що позивачем було нараховано суму заборгованості, зокрема процентів, з порушенням законодаства. Відносно неустойки просив застосувати строк позовної давності.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника.

В судове засідання відповідач та її представник не з'явились. Пояснення на відповідь позивача одночасно містить клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за договором станом на 31.10.2017 року; копію анкети-заяви від 16.08.2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг Умов і Правил надання банківських послуг; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту; копію паспорту на ім»я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; копію свідоцтва про шлюб, згідно якого прізвище відповідача було змінено з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1»; Наказ шаблон №906 СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року; виписку по рахунку за період з 03.03.2000 по 03.04.2018; довідку про зміни умов кредитування; Наказ шаблон №906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 7210 грн. (зворотня сторінка а.с.82).

Вказаний договір згідно зі ст. 634 ЦК України був договором приєднання та складався з кількох документів, що не спростовує укладення його в письмовій формі та не спростовує його дійсність за презумпцією відповідно до ст. 204 ЦК України.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, а саме не в повній мірі повернув кредит та не сплатив в повному обсязі проценти за його користування. Наведене є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунку позивача заборованість відповідача станом на 31.10.2017 року становить 63893,43 гривень, з яких: 7093,10 гривень - заборгованість за кредитом; 50131,74 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3149,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3018,74 грн. - штраф (процентна складова)..

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідачем мало місце порушення договірних зобов'язань.

Заборгованість за кредитом в розмірі 7093 грн. 10 коп. підтверджується вищенаведеними письмовими доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

З розрахунку заборгованості (а.с.28-29) та тексту позову слідує, що позивач з 01.01.2013 року зменшив процентну ставку за договором до 30%, а з 01.09.2014 року в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшив процентну ставку за договором до 34,80% та з 01.04.2015 року до 43,20 %.

В свою чергу ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, збільшення процентної ставки позивачем в даному випадку є нікчемним.

Крім того, п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, на який як на підставу для збільшення процентної ставки посилається позивач, взагалі всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України не вказує на умови, за яких банк мав би право збільшувати процентну ставку. Також позивач не довів належними доказами отримання відповідачем письмового повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитним договором, що суперечить правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року.

За такого, з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 30,00 % річних і за 1157 днів (з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року) проценти мають становити 6838,93 грн. (7093,10 грн. х 30,00 % : 360 днів х 1157 днів).

Станом на 29.08.2014 року заборгованість по процентам становила 314 грн. 05 коп., а з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року відповідно 6838,93 грн. Загальна сума процентів становить 7152 грн. 98 коп. (314,05 грн + 6838,93).

При цьому з наданих позивачем розрахунків (колонка «Погашені проценти») за період, коли банк підвищив процентну ставку (з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року), відповідач вніс на погашення процентів 1511,41 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по процентам становить 5641,57 грн. (7152 грн. 98 коп. - 1511 грн. 41 коп.).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позивач, посилаючись на умови договору, просить одночасно стягнути пеню та штраф.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року.

За такого суд вважає, що достатнім буде лише стягнення пені, а в частині стягнення штрафу слід відмовити за наведених обставин.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача що неустойки позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Позов поданий до суду в грудні 2017 року, що вбачає можливість стягнення суми пені, що виникла починаючи з грудня 2016 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.12.2016 року заборгованість по пені разом з комісією (графа "сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" становила 2049, 86 грн., а станом на 31.10.2017 року 3149,86 грн., тобто в межах річного строку позовної давності позивачем було нараховано пеню в розмірі 1100 грн. (3149,86 грн. - 2049, 86 грн.) та саме в даному розмірі вона підлягає стягненню з відповідача.

У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.10.2017 року в сумі 13834 грн. 67 коп., з яких: 7093 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 5641 грн. 57 коп. - заборгованість по сплаті процентів, 1100 грн. заборгованість за пенею.

На підставі ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності покладення судових витрат при частковому задовленню позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 347 грн. 20 коп. (враховуючи, що судом задоволено 21.7 % заявлених позовних вимог).

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 81,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором від 16.08.2010 року станом на 31.10.2017 року в сумі 13834 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, ) витрати по оплаті судового збору в сумі 347 (триста сорок сім) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: