Провадження №4-с/760/233/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак І.О.

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головний державний виконавець Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяна Олександрівна про визнання незаконною та скасування постанови та зобов»язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду зі скаргою і просить:

-визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом?янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гресь Т.О. від 29 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу;

-повернути виконавчий лист від 27 квітня 2016 року в справі №706/18862/15-ц /№2/760/1435/16/ до Солом'янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва для подальшого примусового виконання;

-зобов'язати Солом'янський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві здійснити заходи щодо примусового виконання виконавчого провадження №51068387 згідно з виконавчим листом від 27 квітня 2016 року на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 270, 00 гр.

Посилається в скарзі на те, що 27 квітня 2016 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва по справі № 706/18862/15-ц (№2/760/1435/16) від 12 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 270, 00 гр. сплаченого судового збору.

На підставі виконавчого листа Солом'янським районним ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №51068387.

Тривалий час виконавчі дії з виконання рішення суду державним виконавцем не здійснювалися.

Вона неодноразово письмово зверталася до начальника Солом'янського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві та надсилала інформацію щодо боржника для забезпечення виконання виконавчого документа, але її письмові заяви ігнорувалися з посиланням на завантаженість поточною роботою.

13 жовтня 2018 року вона отримала постанову від 29 травня 2018 року про повернення виконавчого документа їй, як стягувачу.

З постановою державного виконавця вона не погоджується, а дії головного Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гресь Т.О. вважає незаконними, виходячи знаступного.

31 серпня 2017 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна ОСОБА_4, однак невідомо, на яке нерухоме та/або рухоме майно боржника його було накладено.

Під час виконавчого провадження головним державним не вжито заходів для виконання рішення суду, не здійснено опис та не накладено арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунки в цінних паперах, а також коштовних речей побутового та особистого призначення ОСОБА_4, а також опис нерухомого майна, що належить саме боржнику.

На її думку, стягнення з боржника не проводилося у зв'язку з малим розміром суми заборгованості.

Зазначила, що головним державним виконавцем не з'ясовано, що ОСОБА_4 з 2006 року заміжня, з 2010 року володіє на праві спільної сумісної власності нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що завдяки бездіяльності головного державного виконавця боржник встигла вжити заходи для уникнення від відповідальності та звільнитися з основного місця роботи.

Виконавцем також не було встановлено дійсну адресу проживання боржника, а в постанові зазначено адресу реєстрації, а не на адресу фактичного місця проживання.

В зв»язку з цим вона неоднаразово письмово зверталася до Солом'янського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, особисто надавала відкриту інформацію щодо основного місця роботи ОСОБА_4, а також надавала копію реквізитів стягувача з метою забезпечення виконання виконавчого документа, проте головним державним виконавцем жодних дій з метою виконання рішення суду не вчинялося.

На її думку головний державний виконавець могла ініціювати проведення перевірки виконання виконавчого документа за місцем роботи, проживання та перебування боржника в місті Києві, так як боржник офіційно працює, а тому повинна отримувати заробітну плату, з якої і проводиться стягнення за виконавчим листом, це означає, що у боржника наявні кошти і їх можна було стягнути, а не закінчувати виконавче провадження.

У виконавчому листі причиною невиконання зазначено п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, однак державним виконавцем не здійснювалось жодних заходів щодо розшуку такого майна.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Скаржник та її представник в судовому засіданні скаргу підтримали.

Головний державний виконавець Солом'янського районного ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гресь Т.О. в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року був задоволений позов заявника до ОСОБА_4 про стягнення 4 045, 29 гр. сплачених витрат за житлово-комунальні послуги та 270, 00 гр. судового збору.

На виконання рішення суду 27 квітня 2016 року Солом'янським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист.

11 травня 2016 року на підставі заяви стягувача, тобто заявника, від 10 травня 2016 року, старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження №51068387.

02 листопада 2016 року заявником до Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві була надавала інформація про місце роботи боржника, а саме: асистент кафедри програмного забезпечення комп'ютерного забезпечення комп'ютерних систем НТУУ «КПІ».

/ а.с. 7; 9 - 14 /

29 травня 2018 року головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гресь Т.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа про стягнення з боржника судового збору стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а сам е: у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Заявник у судовому засіданні зазначила, що боржник працює, має доходи, завдяки наданій нею інформації про місце роботи боржника державним виконавцем було виконано рішення суду в частині стягнення основної суми боргу.

Права виконавця під час здійснення виконавчого провадження врегульовано ч.3 ст. 18 Закону.

Заявник у судовому засіданні зазначила, що головним державним виконавцем не здійснювалось будь - яких дій щодо розшуку майна боржника, незважаючи на те, що вона самостійно надавала державному виконавцю інформацію про місце роботи та проживання боржника.

Головний державний виконавець, не з'явившись в судове засідання, будь - яких доказів на спростування тверджень заявника та її представника, суду не надав.

Крім того, 06 листопада 2018 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі та заінтересованим особам було надано право не пізніше дати розгляду справи в судовому засіданні надати письмові пояснення та копію матеріалів виконавчого провадження.

Головний державний виконавець своїм правом не скористався, письмових заперечень, а також матеріалів виконавчого провадження суду не надав, і причини невиконання рішення суду в частині стягнення судового збору при виконанні рішення суду в частині стягнення основної суми боргу, не повідомив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід»ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов»язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом п.7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад/принципів/цивільного судочинства є обов»язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов»язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обгрунтованісмть вимог заявника в частині визнання незаконною та скасування постанови виконавця про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ст.14 Закону України « Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.3 ст.74 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Заявник у судовому засіданні зазначила, що постанову державного виконавця вона до начальника відділу не оскаржувала.

Відповідно до п.п.3 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов'язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, права та обов»язки виконавця при проведенні виконавчих дій, визначені Законом України « Про виконавче провадження», суд приходить до висновку з метою захисту прав заявника зобов?язати головного державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. вжити заходів до примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа від 27 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 270, 00 гр. судового збору.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 5, 10. 14, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст .ст. 2, 10, 18, 447 - 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. від 29 травня 2018 року про повернення виконавчого документа.

Зобов?язати головного державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. вжити заходів до примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа від 27 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 270, 00 гр. судового збору.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 28 грудня 2018 року.

Суддя: Л. А. Шереметьєва