Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 682/1429/17

провадження № 61-28869св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Славутське лісове господарство»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Зеленської В. І., від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Купельського А. В., Ярмолюка О. І., від 27 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Славутське лісове господарство» (далі - ДП «Славутське лісове господарство») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він з 06 травня 1988 року працював у підрозділі нижнього складу № 1 ДП «Славутське лісове господарство» стропальником 3 розряду. 01 лютого 2017 року його було повідомлено про наступне звільнення у зв'язку із скороченням чисельності працівників. Наказом № 27к від 24 квітня 2017 року його звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу. ОСОБА_4 вважає таке рішення незаконним, оскільки при його звільненні роботодавцем не було дотримано вимог статті 42 КЗпП України та не враховано його переважне право на залишенні на роботі, зокрема те, що він має кваліфікацію стропальника 3 розряду, у його сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком, він має найбільший безперервний стаж роботи на цьому підприємстві, а також отримав на даному підприємстві трудове каліцтво і мав ІІІ групу інвалідності.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд поновити його на роботі в ДП «Славутське лісове господарство» на посаді стропальника та стягнути з відповідача на його користь 10 819, 52 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулось з дотриманням норм чинного трудового законодавства. У зв'язку із змінами в організації виробництва та ліквідацією підрозділу лісопромисловий комплекс, зменшенням об'ємів робіт по нижньому складу № 1, № 2 та автогаражу наказом директора ДП «Славутське лісове господарство» від 20 січня 2017 року № 11 «Про ліквідацію підрозділу лісопромисловий комплекс та скорочення посад» проведено скорочення посад по нижньому складу № 1: стропальник - 1 чоловік, кранівник - 1 чоловік. Цим же наказом зобов'язано начальника нижнього складу № 1 на зборах трудового колективу обговорити кандидатури на скорочення, оформити протоколи та у строк до 30 січня 2017 року подати у відділ кадрів. Роботодавцем вижито заходів щодо попередження ОСОБА_4 про майбутнє звільнення. Профспілковий комітет надав згоду на звільнення працівника.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням трудового законодавства.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не встановили наявності змін в організації виробництва і праці, не перевірили обставини щодо переважного права заявника на залишення на роботі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

У грудні 2017 року ДП «Славутське лісове господарство» подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах.

06 травня 1988 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу у дільницю по переробці деревини розформовщиком ДСП з 06 травня 1988 року (а.с. 40).

06 грудня 1988 року ОСОБА_4 переведений навалювальником-звалювальником дільниці по розподілу хлистів; 22 липня 1994 року переведений стропальником 3 розряду дільниці по розподілу хлистів; 14 травня 2003 року переведений оператором гідроманіпулятора нижнього складу; 01 вересня 2010 року переведений стропальником нижнього складу (а.с.8).

У зв'язку зі змінами в організації виробництва та ліквідацією підрозділу лісопромисловий комплекс, зменшення об'ємів робіт по нижньому складу № 1, № 2 та автогаражу наказом директора ДП «Славутське лісове господарство» від 20 січня 2017 р № 11 «Про ліквідацію підрозділу лісопромисловий комплекс та скорочення посад» проведено скорочення посади по нижньому складу № 1: стропальник - 1 чоловік, кранівник - 1 чоловік. Цим же наказом зобов'язано начальника нижнього складу № 1 на зборах трудового колективу обговорити кандидатури на скорочення, оформити протоколи та у строк до 30 січня 2017 року подати у відділ кадрів (а.с. 66).

Згідно економічного обґрунтування скорочення чисельності працівників по нижньому складу № 1 ДП «Славутське лісове господарство» у порівнянні з 2016 роком у 2017 році по нижньому складу № 1 зменшилась кількість відвантажених вагонів на 21%, зменшилась кількість сировини на 33 %, відповідно зменшилась кількість реалізованої продукції, що призвело до скорочення чисельності стропальників нижнього складу № 1 (а.с. 67).

Станом на 01 лютого 2017 року у підрозділі нижнього складу № 1 чисельність стропальників нараховується 4 чоловіки, які мають 3 розряд стропальника (а.с. 91).

Згідно протоколу № 1 зборів трудового колективу нижнього складу ДП «Славутське лісове господарство» від 24 січня 2017 року у зв'язку з впорядкуванням на підприємстві чисельності працівників трудовий колектив вирішив скоротити кранівника н/складу № 1 ОСОБА_5, стропальника н/складу № 1 ОСОБА_4 (а.с. 90).

01 лютого 2017 року ОСОБА_4 адміністрацією ДП «Славутське лісове господарство» був попереджений письмово про наступне звільнення з роботи за скороченням чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП через два місяці після отримання попередження. (а.с. 97).

Позивач відмовився від отримання письмового попередження та від підпису в ньому. Про факт відмови ОСОБА_4 від підпису в письмовому попередженні про майбутнє звільнення та від отримання такого попередження складений акт головою цехкому, начальником нижнього складу № 1 та двома працівниками трудового колективу (а.с. 96-97).

02 березня 2017 року на повторних зборах трудового колективу нижнього складу №1 ДП «Славутське лісове господарство» знову прийняте рішення про скорочення кранівника ОСОБА_5 та стропальника ОСОБА_4 (а.с. 99).

За поданням директора ДП «Славутське лісове господарство» ОСОБА_6 профспілковий комітет ДП «Славутське лісове господарство» 17 березня 2017 року дав згоду на звільнення члена профспілки стропальника нижнього складу ОСОБА_4 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 69-70).

У зв'язку із скороченням посад по підприємству, ОСОБА_4 була пропонована посада робітника на лісогосподарських роботах (а.с. 98), однак позивач відмовився від підпису у письмовій пропозиції посад та від запропонованої роботи.

Наказом директора ДП «Славутське лісове господарство» від 24 квітня 2017 року № 27к ОСОБА_4 стропальника нижнього складу № 1 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу (пункт 1 статті 40 КЗпП України) з 24 квітня 2017 року (а.с.95).

ОСОБА_4 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення 24 квітня 2017 року (а.с. 95).

31 травня 2017 року начальником нижнього складу № 1 на ОСОБА_4 було складено характеристику, відповідно до якої ОСОБА_4 за період роботи останніх трьох років (2014 - 2017 роки) до своїх обов'язків ставився не добросовісно та виконував їх не професійно, неодноразово створював конфліктні ситуації у колективі (а.с. 94).

Під час розгляду справи у апеляційному суді було встановлено, що трудовий договір з ОСОБА_4 був розірваний пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення, у зв'язку з чим апеляційним судом була запитана згода профспілкового комітету ДП «Славутське лісове господарство» на звільнення ОСОБА_4 з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 06 вересня 2017 року профспілковим комітетом ДП «Славутське лісове господарство» 08 вересня 2017 року було проведене засідання, на якому була надана згода на звільнення стропальника нижнього складу ОСОБА_4 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням посад. Зазначено, що директором підприємства ОСОБА_4 було запропоновано працевлаштування на дві посади: робітником на лісогосподарських роботах; контролером нижнього складу № 1. Від запропонованих посад ОСОБА_4 відмовився.

Згідно характеристики ОСОБА_4 продуктивність його праці нижча від продуктивності інших стропальників у підрозділі.

Встановлено, що стропальник ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина безробітна; стропальник ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4; стропальник ОСОБА_9 має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_5, дружина безробітна; стропальник ОСОБА_4 має повнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7. Всі стропальники мають тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві та однаковий кваліфікаційний розряд (а.с. 65).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом пункту 1 частини першої, другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104?111 ЦК України, статтях 62?66, 79?92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта