ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/932/18 Справа № 182/6095/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобельцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач- Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 11 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2017 року позивач Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року провадження у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, закрито та позивачу розяснено, що даний позов має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі позивач Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та направити позовну до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт зазначає, що в період з 19.09.2008 по 25.09.2015 відповідач підполковник ОСОБА_1 займав посаду командира військової частини НОМЕР_1 . На підставі його наказу №98 від 17.03.2014 був звільнений з займаної посади працівник Збройних Сил України ОСОБА_2 стрілок загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 , відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 був поновлений на роботі і з військової частини на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 65519,28 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судовий збір в сумі 566,20 грн.
Позивач, посилаючись на п.15 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення), вказує на те, що, оскільки відповідач винний у незаконному звільненні службовця то він повинен повністю відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою за період вимушеного прогулу. Окрім того, посилаючись на п.7 вказаного Положення, позивач наголошує на тому, що відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану військовій частині шкоду в порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України, а отже позов, поданий військовою частиною повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому правильність висновків суду першої інстанції поза межами апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряються.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача заподіяну державі шкоду під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із проходженням військової служби.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався ст.255 ЦПК України, та виходив з того, що спір виник саме з приводу проходження відповідачем публічної служби, тому дана справа відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.
Статтею 19 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (в редакції 2004 року) у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
У зв`язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20 травня 2013 року передбачено, що за змістом пунктів 2, 13, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі. У разі, якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заподіяну державі шкоду під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із проходженням військової служби. Отже, оскільки даний спір виник саме з приводу проходження відповідачем публічної служби, дана справа відносить до юрисдикції адміністративних судів і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, встановивши в судовому засіданні, що цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на законних підставах, керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закрив провадження у справі, з таким висновком суду повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Правова позиція щодо розгляду зазначеної категорії справ у порядку адміністративного судочинства підтверджена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 у справі № К/800/38369/15, ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 у справі № 6-4849св15, від 07 жовтня 2015 у справі № 6-7382св15 та від 23 травня 2016 у справі № 734/1958/14-ц.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Нікопольського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року постановлена без порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, ст.375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: