22.12.2018
Справа №720/946/18
Провадження № 2/720/552/18
20 грудня 2018 року м. Новоселиця.
Новоселицький районний суд Чернівецької області, у складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,
сторін по справі:
представник позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
- про встановлення порядку користування житлом,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком, позовну заяву мотивує тим, що під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем був куплений житловий будинок розташований по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області. Відповідач перешкоджає їй у вільному користуванні житловим будинком, виганяє її, застосовує по відношенню до неї фізичну силу.
Під час проведення підготовчого засідання представник позивача ОСОБА_1 уточнила заявлений позов надавши до суду позов в новій редакції в якому позивачем є також донька ОСОБА_5. Позов мотивує тим, що відповідач безпідставно вигнав їх з будинку, позивачі вимушені наймати квартиру в с. Маршинці, Новоселицького району. Відповідач застосував фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_2 та на даний час в Новоселицькому ВП проводиться досудове слідство. відносно відповідача. Просить суд визначити порядок користування житловим будинком виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловому будинку літер А житлову кімнату №1 площею 27.50 кв.м., коридор площею 11.60 кв.м., коридор площею 7.40 кв.м., літню кухню літер Б, газовий та електричний лічильники та залишити у користуванні ОСОБА_4 в житловому будинку літер А житлову кімнату №2 площею 13.70 кв.м. кімнату №3 площею 13.20 кв.м., літню кухню літер З, К.
В судовому засіданні позивачі не зявились і не повідомили суд про причини своєї неявки.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі суду додатково пояснила, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень від незаконних дій відповідача відносно ОСОБА_2 вона проходить лікування та не має фізичної можливості зявитися до суду, просить суд справу розглянути у відсутності позивача та не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та винесення заочного рішення. Суду пояснила, що ОСОБА_2 у 2003 році купила житловий будинок розташований по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області. На тої період часу вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб між ними розірваний рішенням Новоселицького районного суду в жовтні 2016 року, тому даний будинок є спільною сумісною власністю як позивача так і відповідача. Між ними склались неприязні відносини тому є необхідним визначити порядок користування житловим будинком з врахуванням того, що донька ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_2.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи по суті за офіційним місцем реєстрації та проживання в судовому засіданні не зявився і не повідомив суд про причину своєї неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши надані докази дійшов наступних висновків.
Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суду показали, що вони є близькими родичами ОСОБА_2 та неодноразово бували у неї вдома. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають в розірваному шлюбі, між ними склались неприязнені відносини, він неодноразово застосовував по відношенню до ОСОБА_2 фізичну силу, постійно виганяє з будинку, вона та донька вимушені проживати на квартирі. На даний час із-за отриманих тілесних ушкоджень в результаті його побиття ОСОБА_2 проходить лікування в лікарні.
Відповідно до Договору купівлі продажу від 22 грудня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 та витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області належить на праві власності ОСОБА_2.
Рішенням Новоселицького районного суду по справі №720/1532/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розірваний.

З інформації отриманої на запит адвоката з Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області вбачається, що ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності за ст..126 КК України дані відомості були внесенні ЄРДР за №0000 від 17 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2016 року по кримінальному провадженню Справа №720/1455/16-к. Провадження 1-кп/720/98/16 ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності за ст..125 ч.1 КК України. Провадження було закрито у звязку з примиренням з потерпілою ОСОБА_3.

21.09.2018 року внесено до ЄРДР №0000316 повідомлення про злочин за завою потерпілою ОСОБА_2 за кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_4 за навмисне нанесення тілесних ушкоджень.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та відновлення становища, яке існувало до порушення, закріплено у статті 16 ЦК України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97 ВР (далі - Конвенція), зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції україни ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких-осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Висновком по матеріалам проведеної перевірки Новоселицького відділення поліції Сторожинецького ВП ГУПН в Чернівецькій області від 21 вересня 2018р. підтверджується, що між сторонами існує конфлікт щодо спільного користування житлового будинку розташований по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області.

При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу житлового будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку визначити порядок користування спільним майном між ОСОБА_2 та ОСОБА_4..

Частиною першою статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частинами першою, четвертою статті 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Тобто, ОСОБА_3 будучи членом сімї власника житлового будинку має право користуватись цим жилим приміщенням та її право виникло за наявності права власності на будинок її матері членом сімї якої вона ї є.

Суд, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими дослідженнями доказами в судовому засіданні вважає встановити наступний порядок користування житловим будинком розташований по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області:

- виділити у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловому будинку літер А житлову кімнату №1 площею 27.50 кв.м., коридор площею 11.60 кв.м., коридор площею 7.40 кв.м., літню кухню літер Б, газовий та електричний лічильники.

- виділити у користуванні ОСОБА_4 в житловому будинку літер А житлову кімнату №2 площею 13.70 кв.м.. кімнату №3 площею 13.20 кв.м., літню кухню літер З, К..

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачем понесені судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до квитанції від 11.06.2018 року які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 200, 263-265,280-283, 354 ЦПК України і на підставі ст..156 ЖК УРСР, ст..16,317,319.355,358,391 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити наступний порядок користування житловим будинком розташований по вул.. Центральна, 5 в м. Новоселиця, Чернівецької області:

- виділити у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловому будинку літер А житлову кімнату №1 площею 27.50 кв.м., коридор площею 11.60 кв.м., коридор площею 7.40 кв.м., літню кухню літер Б, газовий та електричний лічильники.

- виділити у користуванні ОСОБА_4 в житловому будинку літер А житлову кімнату №2 площею 13.70 кв.м.. кімнату №3 площею 13.20 кв.м., літню кухню літер З, К.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у в користуванні своїм житлом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням суду через десять днів з дня проголошення рішення.

ОСОБА_4 має право подати заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.