Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 146/524/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (головуючого), Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., КурилоВ. П., Крата В. І., касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» залишив без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року без змін.
При цьому колегія суддів зробила такий висновок: «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. …Оскільки станом на 24 вересня 2015 року ОСОБА_7 помер, правильним є висновок судів про відсутність у нього цивільної дієздатності та відсутність його волевиявлення на укладення договорів. Обґрунтованим є висновок судів про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання недійсними оскаржуваних догорів оренди землі, оскільки в момент вчинення правочину ОСОБА_7 помер та не міг бути стороною договорів».
Не можу погодитись із таким застосуванням статей 203, 215 ЦК України з наступних мотивів.
1. Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
2. Буквальне тлумачення положень абзацу 1 частини першої статті 218, частини першої статті 219, частини першої статті 220, абзацу 1 частини першої статті 638 ЦК України свідчить, що коли договір не підписувався фізичною особою, яка вказана в ньому як сторона, він може кваліфікуватися як: (а) нікчемний (якщо такий наслідок недотримання письмової форми встановлений законом); (б) неукладений (у тих випадках, коли недійсність за недотримання форми не встановлено, але відповідний договір повинен вчинятися в письмовій формі).
3. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 вказано, що «не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено».
4. Норми щодо недійсності правочину можуть бути застосовані тільки до вчиненого правочину, тобто, коли особа виявляє волю на укладення певного договору, втім така воля має певні вади. Якщо ж відповідна фізична особа, яка вказана як сторона договору його не підписувала, то, звісно, відсутнє її волевиявлення на укладення договору і він є неукладеним. Відповідно такий договір не може кваліфікуватися як недійсним (нікчемний чи оспорюваний).
5. За таких обставин судові рішення слід було скасувати, констатувати в мотивувальній частині постанови неукладеність договорів оренди землі № 566/П та № 567/П від 24 вересня 2015 року, та відмовити в задоволенні позову про визнання недійсних договорів оренди землі № 566/П та № 567/П від 24 вересня 2015 року.
Суддя В. І. Крат