Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 1006/5350/12

провадження № 61-4858св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» на постанову Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 25 721 дол. США з кінцевим терміном повернення до 01 червня 2014 року на умовах визначених у договорі. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, в цей же день між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту, станом на 21 вересня 2012 року утворилась заборгованість у сумі 30 808,23 дол. США, що еквівалентна 246 250,18 грн, яку просив стягнути солідарно, як з боржника, так і з поручителя.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 лютого 2013 року у складі головуючого-судді Міланіч А. М. позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 246 250,18 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_6 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 526, 554, 626, 1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ПАТ «УкрСиббанк» відступило своє право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке в свою чергу, право вимоги відступило ТОВ «ФК «Актив +» на підставі договору факторингу від 30 листопада 2016 року.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ФК «Актив+» заборгованість за кредитним договором у сумі 246 250,18 грн, з яких: кредит - 156 636,82 грн; несплачені проценти за користування кредитом - 68 383,87 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 580,26 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 7 649,23 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_5 договір поруки не підписувала, що підтверджується висновком експерта, заборгованість за кредитним договором має бути стягнута лише з позичальника.

ТОВ «ФК «Актив+» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу, не залучивши до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6, який є боржником по вказаному кредитному договору. Також заявник не погоджується з тим, що суд апеляційної інстанції стягнув з нього витрати на оплату почеркознавчої експертизи, оскільки про її проведення просила ОСОБА_5 та вона є необ'єктивною і без досконалого дослідження порівняльних матеріалів.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2018 року ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, всі висновки апеляційного суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

До таких висновків суд касаційної інстанції дійшов з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій установили, що 01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 25 721 дол. США, що еквівалентно 129 891,05 грн на строк до 01 червня 2014 року.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_6 було передано в заставу транспортний засіб марки OPEL Vektra, 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Крім того, 01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким остання взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати у повному обсязі за невиконання боржником усіх зобов'язань, які можуть виникнути з кредитного договору.

Згідно розрахунку наданого ПАТ «УкрСиббанк» станом на 21 вересня 2012 року у ОСОБА_6 наявна заборгованість за кредитним договором у сумі 246 250, 18 грн, з яких: кредит - 156 636,82 грн; несплачені проценти за користування кредитом - 68 383,87 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 580,26 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 7 649,23 грн.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В той же час ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

У висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16 листопада 2017 року зазначено про те, що підписи від імені ОСОБА_5, що містяться в графі «Поручитель:» у нижніх правих частинах першої і другого аркушів, та в графі «Поручитель:» у рядку ліворуч від друкованого запису «ОСОБА_5» на другому аркуші договору поруки від 01 червня 2007 року, укладеного від імені ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5

Отже апеляційний суд, установивши належним чином всі обставини у справі та дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2007 року лише з боржника ОСОБА_6, оскільки договір поруки ОСОБА_5 як поручителем не підписувався.

Доводи заявника в касаційній скарзі про безпідставне стягнення з нього витрат на оплату почеркознавчої експертизи, оскільки про її проведення просила ОСОБА_5, є безпідставними, оскільки апеляційний суд здійснив розподіл судових витрат з урахуванням положень статті 141 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що експертиза була проведена не об'єктивно і без досконалого дослідження порівняльних матеріалів є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик