ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
18 грудня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Максюк І.Г.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
14.08.2018 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.12.2013 року був укладений договір позики, згідно пункту 1 Договору позики позивач передав, а відповідач прийняв грошову суму в розмірі 482 230,00 грн., що на момент підписання договору є еквівалентом 58 100,00 доларів США за середнім курсом комерційних банків, які відповідач зобовязався повернути позивачеві до 17.12.2015 року. Гроші відповідачу були передані в повному обсязі, але в порушення умов договору відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення, чим порушує умови договору.
Ухвалою від 09 серпня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.
30 серпня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
24.10.2018 року представником позивача подана заява про збільшення позовних вимог, а саме представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі58 100,00 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 1 626 800,00 грн. та 3% річних в розмірі 4 961,58 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 138 924,24 грн., а також сплачений при подачі позову судовий збір та спалений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судові засідання жодного разу не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду.
В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Зі змістом статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.
Свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 482 230,00 грн., що на момент підписання договору є еквівалентом 58 100,00 доларів США, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути позивачу вказану суму боргу до 17.12.2015 року. Даний факт підтверджується Договором позики укладений між сторонами та ними підписаний /а.с.13/.
Відповідно до вищевказаного договору кінцевий час повернення грошових коштів зазначено до 17 грудня 2015 року.
Станом на 19 жовтня 2018 року відповідачем кошти не повернуто.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.
Суд, оцінюючи договір позики в розумінні положень ЦК України вважає, що безумовно між сторонами, в даному випадку, укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.
Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…».
Як вбачається з тексту договору, позивачем надані відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання ОСОБА_1 виконала в повному обсязі.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з тексту договору позики, був встановлений строк повернення позики - до 17.12.2015 року.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики, такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення основного боргу в розмірі 58 100,00 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 1 626 800,00 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Представник позивач вважає, що оскільки відповідач прострочив виконання взятих перед позивачем зобовязань, тому окрім суми боргу він має також сплатити відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України: три відсотки річних від простроченої суми.
За таких обставин відповідач зобовязаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми, що становить 4 961,58 грн. доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 138 924,24 грн.
Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 8810 грн. та судовий збір в розмірі 352,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 509, 525-526, 545, 459, 610, 612, 625-628 ЦК України, статтями Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстованої за адресою: м. Київ, бул. Верховної ради, 14-Б кв. 29, заборгованістьза договором позики від 17 грудня 2013 року в розмірі58 100,00 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 1 626 800,00 грн. (один мільйон шістсот двадцять шість тисяч вісімсот гривень 00 копійок) та 3% річних в розмірі 4 961,58 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 19.10.2018 року становить 138 924,24 грн. (сто тридцять вісім тисяч девятсот двадцять чотири гривні 24 копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстованої за адресою: м. Київ, бул. Верховної ради, 14-Б кв. 29, судові витрати в розмірі 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок) за подання заяви до суду та 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 копійок) за подання заяви про забезпечення позову.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська