АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

13 серпня 2018 року м. Херсон

номер справи: 667/10153/14-ц

номер провадження: 22-ц/791/1293/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Вейтас І.В., вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №CM-SME/003/2008 від 15.02.2008 року у розмірі 5421542,64грн. з якої: 297499,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 4464849,95 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 59412,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 891651,46 грн. - відсотки за користування кредитом, пеня - 65041,23 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" понесені судові витрати у розмірі 3654грн.

01 серпня 2018 року ОСОБА_3, подала на вказане рішення апеляційну скаргу в якій також просила поновити строк апеляційного оскарження, зазначаючи, що дізналась про постановлене рішення суду тільки при ознайомлені з матеріалами справи 20.07.2018 року, в судові засідання не викликалась.

За змістом глави 6 ЦПК України, яка регулює питання процесуальних строків, встановлено, що усі процесуальні дії вчиняються у строки визначені законом, а якщо строки не визначені законом, - у строки встановлені судом.

За п.13 ч.1 перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ВВР, 2017, № 48, ст.436 судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень ст. 294 ЦПК України, в редакції, що діяла станом на час ухвалення рішення і передбачала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Із матеріалів справи, а саме: довідки від 11.02.2015 року (день ухвалення рішення) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (а.с. 59), за змістом оскаржуваного рішення, відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення(а.с. 60), копію рішення суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали 03.03.2015 року, як це зазначено в повідомлені про вручення поштового відправлення (а.с. 64)

У визначені законом строки та у встановленому ЦПК України порядку ОСОБА_3 наведене рішення суду не оскаржила, а подала на нього апеляційну скаргу 07 серпня 2018 року, в той час як строк для такого оскарження закінчився 14 березня 2015 року.

Згідно із положеннями ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Однією із причин пропуску строку на оскарження ухваленого судом в даній справі рішення ОСОБА_3 вважає ту обставину, що про дату та час судового засідання призначеного на 11.02.2015 року був належним чином повідомлений тільки відповідач ОСОБА_2 (розписка а.с. 50), а матеріали справи не містять повідомлення про вручення їй як другому відповідачу судової повістки або розписки про ознайомлення з датою та часом проведення судового засідання.

Однак, до матеріалів справи долучено та підшито повідомлення про вручення поштового відправлення, за яким ОСОБА_3 повістку про виклик до суду на 11.02.2015 року, отримала особисто 20.01.2015 року (а.с.65).

Доводи заявника спростовуються матеріалами справи, а апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить обґрунтування причин неможливості вчинити необхідні процесуальні дії щодо оскарження відомого їй судового рішення, протягом розумного строку чи пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності передбачених законом підстав для поновлення строку апеляційного провадження за заявою ОСОБА_3, вважаю за необхідне врахувати принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і підлягає застосуванню судами України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 124 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

Враховуючи, що ОСОБА_3 не вчинила необхідних процесуальних дій з метою оскарження рішення суду протягом значного періоду часу (3 роки), за матеріалами справи була обізнана про дати проведення судових засідань, копія оскаржуваного рішення їй направлялась та отримана нею особисто 03 березня 2015 року, а скаржниця не навела особливих та непереборних обставин, які б перешкоджали їй реалізувати своє право на оскарження рішення суду, вважаю, що підстави для поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_3 відсутні, а тому у відкритті провадження за поданою нею апеляційною скаргою слід відмовити.

Оскільки сплачена сума судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, в тому числі у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі, заявники мають право звернутись до апеляційного суду із заявою про повернення суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Роз'яснити заявнику право на звернення до Апеляційного суду Херсонської області із заявою про повернення суми сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Вейтас