РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20049/17

Пров. №2/766/233/18

14.11.2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.

при секретарі Сікорській Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся із вказаним позовом до відповідача про встановлення належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, що 26 квітня 2016 року померла матір позивача ОСОБА_3. Заповіту за життя спадкодавець не склала. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/4 житлового будинку № 47 по вулиці Громадянській в місті Херсоні, який належить померлій відповідно до свідоцтва № 56 «о праве личной собственности на дом» від 12 липня 1996 року виданого виконавчим комітетом Комсомольської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 83 від 12 липня 1996 року. Спадкоємцями померлої 26 квітня 2016 року ОСОБА_3 є її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Позивач у встановлений законом строк подав приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подавав. Однак, приватним нотаріусом ОСОБА_4 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. У листі № 572/01-16 від 04.10.2017 року приватний нотаріус обґрунтувала відмову витратою оригіналу правовстановлюючого документу, а також тим, що 1/4 частини житлового будинку за адресою: місто Херсон, вулиця Громадянська, будинок 47, згідно правовстановлюючого документу належать ОСОБА_5. ОСОБА_5 - дівоче прізвище померлої ОСОБА_3. Однак, відповідно до «справки о заключении брака» № 251 від 18 травня 2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, про що складено актовий запис № 67 від 08.06.1963 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_6.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.09.2016 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, згідно актового запису № 208 від 21.07.1972 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_8. Таким чином, на час видачі свідоцтва № 56 «о праве личной собственности на дом» від 12 липня 1996 року на 1/4 житлового будинку по вулиці Громадянській, 47 в м. Херсоні Федоренко ОСОБА_9 мала прізвище ОСОБА_8. За життя спадкодавець вказану невідповідність у правовстановлюючому документі не виправила, тому позивач вимушений встановити у судовому порядку факт належності правовстановлюючого документу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2017 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.

Представник позивача та позивач в судове засідання надали заяву про проведення розгляду справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, також в заяві зазначив що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2016 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КГ №216327, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні 27.04.2016 року, актовий запис №302.

Згідно довідки про укладення шлюбу №251 виданого Правлінням Калінінградської області РАЦС від 18.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали шлюб, про що складено актовий запис про укладення шлюбу №67 від 08.06.1963 року, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_6, дружині - ОСОБА_6 (а.с. 10).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.09.2016 року, № витягу :3 вбачається, що 21.07.1972 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, актовий запис №208. Згідно актового запису №388 від 11.05.1993 року вбачається, що шлюб було розірвано (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва №56 про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Комсомольської районної ради народних депутатів від 12.07.1996 року вбачається, що частина житлового будинку в м. Херсоні по вул. Громадянській, 47 належить ОСОБА_5.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 04.10.2017 року №572/01-16 на усне звернення громадянина ОСОБА_1 вбачається, що з наданих для здійснення державної реєстрації права власності документи не підтверджують набуття спадкодавцем ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку за адресою: м. Херсон, вул. Громадянська, буд. 47, а свідчать про належність права власності на вищевказане майно ОСОБА_5 (а.с 17).

З матеріалів спадкової справи за №48/2016 щодо майна померлої 26.04.2016 року ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої - ОСОБА_1.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно розяснень, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Одночасно, згідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ, яке вона здійснює у відповідності до законодавства за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, до ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини; до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини; до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців; до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі; до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 315, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 391, 1216, 1217, 1221-1223, 1267-1269, 1297 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, свідоцтва №56 про право особистої власності на житловий будинок від 12 липня 1996 року виданого на підставі рішення Комсомольської районної ради народних депутатів № 83 від 12.07.1996 року "про індивідуальне житлове будівництво" ОСОБА_3, померлій 26 квітня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 (19.10.1976 р.н.) право власності на 1/4 частину житлового будинку №47 по вул. Громадянській в місті Херсоні в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 26 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

СуддяОСОБА_10