БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1770/18
Провадження № 2/497/873/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому підготовчому засіданні в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-4), який згодом уточнили (а.с.43-45) та просить постановити рішення яким:

1.Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності:

- на 1/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3;

- на 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4;

- на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

3. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

4. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

В обґрунтування вимог зазначають, що позивач ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, але не може оформити спадщину, так як спадкодавці за життя не отримали правовстановлюючого документу на належні їм частки житлового будинку.

Окрім того, всі вони позивачі є власниками домоволодіння як члени колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, проте не можуть належним чином зареєструвати своє право власності на частки вказаного домоволодіння в зв'язку з відмовою державного реєстратора.

Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.59). В заяві про уточнення позовних вимог зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.45).

Представник позивачів - ОСОБА_6, діюча на підставі довіреностей (а.с.20, 49-51) до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.24). Підтримала доводи своїх довірителів, та наполягала на їх задоволенні. Просила розглянути справу без її участі, та без участі її довірителів, про що надала відповідну заяву до суду (а.с.144).

Відповідач - Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.60). Позовні вимоги визнала у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.58).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина - ОСОБА_4, його син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_2 та онук - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що підтверджується:

- довідкою № 403 від 07.03.2018 року, виданою Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі за особовим рахунком № 479 (а.с.34).

Позивачі мали намір зареєструвати належне їм право власності, проте отримали рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.52).

Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст.182 ЦК України).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками кожен своєї частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Мічурна №59, с. Криничне, Болградський район, Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників.

За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

04 серпня 1998 помер ОСОБА_3, запис акту про смерть №38 від ІНФОРМАЦІЯ_6, складений Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області, та видано свідоцтво про його смерть НОМЕР_4 (а.с.33).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є:

- дружина ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, виданого на підставі актового запису №54, складеного Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.70);

- син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, виданого на підставі актового запису № 3, складеного Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області від 05.01.1952 року (а.с.6).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2-невістка, ОСОБА_3 - онук, що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 1050 від 13.11.2018 року (а.с.39).

З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 №1543/00 вбачається, що до нотаріуса від 15.04.2000 року звернулася дружина померлого ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 14.08.2000 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на земельний пай в розмірі 2.61 умовних кадастрових гектарів (а.с.63-78).

Однак, позивач по справі, хоча і не подавав заяви до нотаріальної контори, проте був зареєстрований, і фактично проживав в спадковому домоволодінні на час смерті спадкодавця, користувався усім спадковим майном, доглядав за будинку, обробляв присадибну ділянку, тобто вчиняв активні дії по управлінню спадковим майном, а відтак вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини

Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1, проживаючи разом із спадкодавцем ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, станом на час його смерті, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4, є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька (чоловіка), і успадкували кожний по 1/10 частці житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4, запис акту про смерть №463 від ІНФОРМАЦІЯ_7, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_7 (а.с.7).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 3/10 (1/5 + 1/10) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцем за законом першої черги є її син ОСОБА_5, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 05.01.1952 року (а.с.6).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: син - ОСОБА_5, невістка - ОСОБА_2, онук ОСОБА_3, дружина онука - ОСОБА_7 та правнук - ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 438 від 14.03.2018 року (а.с.16).

З матеріалів спадкової справи №211-Б/2018, надісланої Київською державною нотаріальною конторою у м. Одеса щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 вбачається, що з заявами від 31.05.2018 року до нотаріуса звернувся син померлої ОСОБА_1 (а.с.86-141).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності як за членами колгоспного двору, так і в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року,

ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності - задовольнити.

Вважати встановленим юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_9 виданий 24.02.1997 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності:

- на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

- на 1/10 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6;

- на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_10 виданий 09 грудня 1996 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії НОМЕР_11 виданий 01.06.2000 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Кодінцева