ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 554/6513/16-ц

провадження № 61-14851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), КузнєцоваВ. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Виконавчий комітет Полтавської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва Валентина Іванівна,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_6,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - адвокатом ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Гальонкіна С. А., Хіль Л. М., Абрамова П. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва В. І., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 7 липня 2016 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що вона не надала правовстановлюючих документів про належність вказаної квартири спадкодавцю та витягу з реєстру прав власності, а також у зв'язку з відсутністю документів про підтвердження родинних відносин між батьками спадкоємця і спадкодавця.

За таких обставин просила встановити, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є братом ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, донькою якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, і визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2016 року, ухваленим у складі судді Тімошенко Н. В., описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 20 березня 2017 року, позов задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є братом ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, донькою якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8 підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_11, копіями документів та фотокартками. ОСОБА_8 мала правовстановлюючі документи на вказану, але на час приїзду ОСОБА_4 вони зникли, що підтверджується показами свідка ОСОБА_11 та висновком Полтавського ВП ГУНВП в Полтавській області від 5 квітня 2016 року. Також суд першої інстанції зазначив, що права позивача на спадкове майно ніким не оспорюються.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 1 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8, з якою проживала однією сім'єю та доглядала за нею, починаючи з середини 2009 року. На момент подачі позову до суду та протягом розгляду справи існували обставини, які вказують на вжиття ОСОБА_6 заходів щодо прийняття спадщини після ОСОБА_8

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції повно і всебічно не з'ясовано всі фактичні обставини справи, внаслідок чого до участі у справі не залучено всіх заінтересованих осіб, зокрема ОСОБА_6, що позбавило її можливості захистити свої права та надати суду відповідні докази.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 - подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року і залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2016 року.

Мотивуючи касаційну скаргу, заявник вказувала, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2016 року, яким встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 2009 року по день смерті останньої, скасовано ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 січня 2017 року. За таких обставин вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про порушення спадкових прав ОСОБА_6, оскільки вона не входить до кола спадкоємців після ОСОБА_8

Вказувала, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що факт проживання ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 з 2009 року не оспорювався сторонами, оскільки згідно з матеріалами справи та запереченнями на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 заперечувала даний факт.

Апеляційний суд, на думку заявника, не надав належної оцінки неправомірності заведення спадкової справи 1 квітня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В., у якій допущено помилку в імені спадкодавця, а саме зазначено «ОСОБА_8», замість правильного «ОСОБА_8». Наявність вказаної помилки унеможливила встановлення обставини звернення ОСОБА_6 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому висновок апеляційного суду про обізнаність ОСОБА_4 на час звернення із позовом щодо намірів ОСОБА_6 оформити право власності на спадкове майно є безпідставним.

Також зазначила, що відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вийшов за межі розгляду апеляційної скарги та скасував рішення в частині встановлення факту родинних відносин позивача із ОСОБА_8, чим фактично позбавив позивача повторного звернення із позовом до належного відповідача - виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 7 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. із заявою про прийняття спадщини за законом. У цей же день заведена спадкова справа за № 26/2015.

7 липня 2016 року постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В. І. відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (квартиру) після ОСОБА_8 у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на квартиру та документів, що підтверджують родинний зв'язок із спадкодавцем.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час пред'явлення позову, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_4 звернулась до суду як спадкоємець ОСОБА_8 за захистом своїх прав на спадкове майно.

Належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування, ОСОБА_4 зазначила відповідачем виконавчий комітет Полтавської міської ради.

Апеляційний суд встановив, що 1 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В. для прийняття спадщини після ОСОБА_8, з якою проживала однією сім'єю та доглядала за нею, починаючи з середини 2009 року.

Частиною першою статті 33 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішення судами попередніх інстанцій, визначено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже процесуальний закон покладає обов'язок щодо визначення відповідача у справі на позивача. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не з'ясував коло спадкоємців ОСОБА_4 та дійшов неправильного висновку про те, що виконавчий комітет Полтавської міської ради є належним відповідачем у цій справі.

Апеляційний суд, встановивши, що судом першої інстанції повно і всебічно не з'ясовано всі фактичні обставини справи, внаслідок чого до участі у справі не залучено всіх заінтересованих осіб, зокрема ОСОБА_6, що позбавило її можливості захисту своїх прав та надання суду відповідних доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення, яким обґрунтована апеляційна скарга ОСОБА_6, на час перегляду справи судом апеляційної інстанції було чинним, тому та обставина, що це рішення скасовано у січні 2017 року, не впливає на законність оскаржуваного рішення.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав вважати ОСОБА_6 спадкоємцем ОСОБА_8 у зв'язку із скасуванням судового рішення про встановлення цього факту, не позбавляє ОСОБА_6, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, можливості реалізувати процесуальні права та подати докази в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Посилання заявника на факт необізнаності ОСОБА_4 про звернення ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини та невизнання факту проживання останньої із ОСОБА_8 не впливають на правильність висновку апеляційного суду про те, що незалучення ОСОБА_6 до участі у справі потягло за собою ухвалення рішення, яким фактично усунено її від можливості доведення суду наявності у неї права на спадкування.

Твердження заявника про вихід апеляційного суду за межі доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 спростовується змістом її апеляційної скарги, у якій викладено клопотання про скасування рішення суду першої інстанції повністю і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Та обставина, що апеляційним судом відмовлено у позові в частині встановлення факту родинних відносин з підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача, не позбавляє позивача права, визначивши належних відповідачів, подати позов про встановлення цього факту.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - адвокатом ОСОБА_7, - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик