ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2887/17

Головуючий у першій інстанції - Соловей В.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/150/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретарів судового засідання Бивалькевич Т.В., Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_3;

оскаржується рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя,

прізвище судді: Соловей В.В.; місце та час ухвалення рішення: смт. Козелець, 17 год. 07 хв.; дата складання повного тексту рішення: 07 серпня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що в період із 02 листопада 1996 року до 04 травня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Від шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Під час шлюбу набули майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згоди про поділ вказаного нерухомого майна вони не дійшли.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд визнати автомобіль «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, та 11/25 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за ним право власності на 11/50 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на 11/50 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1; автомобіль марки «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, і вилочний дизельний навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску; стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску та вилочного дизельного навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5 2008 року випуску у сумі 326000.00 гривень.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що із ОСОБА_2 у період із 02 листопада 1996 року до 04 травня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, за цей період ними було придбане майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу. Житловий будинок у АДРЕСА_2, спільно побудований у період 1997-2003 років, підлягає поділу з виділенням їй 3/4 часток, ОСОБА_2 - 1/4 частки. При цьому посилалась на те, що її частку у цьому нерухомому майні має бути збільшено з 1/2 до 3/4 частки, оскільки діти, один із яких є малолітнім, проживають із нею, а батько дітей не дбає про їхнє матеріальне забезпечення, ухиляючись від участі в їх утриманні. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає окремо, використовує для власних потреб автомобілі «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, та «ЗІЛ» 130, р.н. НОМЕР_3. Вказані транспортні засоби є об'єктами права спільної сумісної власності та підлягають поділу. Вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5 не є майном спільної сумісної власності, так як під час шлюбу у власність не набувався, та не підлягає поділу. Під час здійснення підприємницької діяльності та виключно для подальшої організації і розширення такої діяльності нею придбано у власність 11/25 часток нежитлової будівлі магазину в АДРЕСА_1. Кошти, за які здійснювалося придбання цього об'єкту нерухомості, є виключно коштами від здійснення підприємницької діяльності та затратами для організації нею діяльності як фізичної особи-підприємця. Зазначені кошти не є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на 11/25 часток нежитлової будівлі магазину в АДРЕСА_1; визнати грошові кошти у сумі 6000.00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08 листопада 2017 року становить 160507.20 гривень, що отримані на підставі договору позики грошових коштів від 05 вересня 2015 року, укладеного між нею і ОСОБА_6, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках по 80253.60 гривень і враховувати ці кошти при поділі спірного майна із покладенням на неї обов'язку по виконанню договору позики від 05 вересня 2015 року за ОСОБА_2; визнати право особистої приватної власності на автомобіль «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, середньою ринковою вартістю 237660.75 гривень, визнати житловий будинок з верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, вартістю 382950.57 гривень, автомобіль «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, вартістю 92855.00 гривень, та автомобіль «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску, вартістю 145915.00 гривень, майном спільної сумісної власності її та ОСОБА_2; в порядку поділу житлового будинку з верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, виділити їй 3/4 частини цього житлового будинку, вартістю 287212.92 гривень, а ОСОБА_2 виділити 1/4 частину вказаного житлового будинку, вартістю 95737.64 гривень; при поділі автомобіля «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, 1/2 частка вартості якого складає 46427.50 гривень, та автомобіля «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску, 1/2 частка вартості якого складає 72957.50 гривень, виділити вказані транспортні засоби ОСОБА_2 в рахунок вартості належної йому 1/4 частини житлового будинку з верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, вартість якої становить 95737.64 гривень, стягнувши при цьому з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сум і 23 647.36 гривень, як різницю між вартістю 1/2 частки транспортних засобів - автомобіля «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, та автомобіля «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску, в розмірі 119385.00 гривень, належних їй та вартістю 1/4 частки житлового будинку з верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, в розмірі 95737.64 гривень, належної ОСОБА_2

Вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, ОСОБА_3 просила не відносити до складу майна, що є майном спільної сумісної власності її та ОСОБА_2, та визнати таким, що не підлягає поділу, оскільки вказане майно підлягає обов»язковій реєстрації, однак у власності подружжя воно не зареєстровано.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено частково.

Визнано 11/25 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 11/50 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 11/50 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнано житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2. Виділено ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнано об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 автомобіль «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, автомобіль «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Виділено ОСОБА_3 у власність автомобіль марки «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, і вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску. Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 224830 гривень компенсації 1/2 частки вартості автомобіля «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, і вилочного дизельного навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 119385 гривень компенсації 1/2 частки вартості автомобіля «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Визнано грошові кошти в розмірі 6000.00 (шість тисяч) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08 листопада 2017 року становить 160507 гривень 20 копійок, отримані ОСОБА_3 на підставі договору позики грошових коштів від 05 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в рівних частинах, тобто по 80253 гривні 60 копійок.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено. Вирішено питання про розподіл витрат, понесених сторонами при розгляді справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати в частині щодо:

- визнання 11/25 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та про визнання за позивачем та відповідачем по 11/50 часток вказаного нежитлового приміщення.

- виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 часток житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

- визнання об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вилочного дизельного навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, виділення його ОСОБА_3 та стягнення компенсації ? його вартість на користь ОСОБА_2, що складає 106 000 грн.

- стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 118 830 гривень компенсації 1/2 частки вартості автомобіля «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску. Та не вирішено по суті окремих позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 В іншій частині рішення не оскаржується.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази, про те, що 11/24 частин нежитлової будівлі магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1, є виключно власністю приватного підприємця ОСОБА_3 Кошти, за які здійснювалося придбання цього об'єкту нерухомості, є виключно коштами від здійснення підприємницької діяльності та затратами для організації нею діяльності як фізичної особи-підприємця.

Зазначала, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя вилочного дизельного навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, оскільки він у власність не набувався. Суд першої інстанції невірно визначив його вартість у сумі 212000 грн, оскільки вартість придбання майна складала 66 000 грн.

Вказувала на те, що суд неправомірно виділив ОСОБА_2 ? часток житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, оскільки останній не працював, доходів або прибутків не отримував, цінного майна не мав, сім'ю матеріально не забезпечував. Вважає, що її частка у цьому нерухомому майні повинна бути збільшена з 1/2 частки до 3/4 часток, оскільки діти залишились проживати із нею, а батько дітей не дбає про їхнє матеріальне забезпечення, ухилявся від участі в їх утриманні.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою та не вирішив її вимог щодо врахування грошових коштів в сумі 6 000 доларів США при поділі майна подружжя, а саме автомобіля марки «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Постановивши зазначене рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, через які зазначене рішення не можна визнати справедливим, законним та обґрунтованим. Здійснивши поділ майна суб»єкта підприємницької діяльності, суд першої інстанції допустив помилку, оскільки не дав належної правової оцінки доказам про джерела набуття майна суб»єктом господарської діяльності ОСОБА_3, що містяться у справі. Визнавши житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд першої інстанції лише виділив кожному з подружжя по ? частці вказаного житлового будинку, незважаючи на те, що виділення може мати місце лише під час реального поділу або виділу майна , про що сторони не просили. Сторонами у даній справі ставилось питання про визнання права на частки у праві власності на зазначений будинок, однак в порядку, передбаченому ст.. 355-357 ЦК України, воно вирішено не було.

Визнаючи в резолютивній частині рішення об»єкти рухомого майна об»єктами спільної сумісної власності подружжя та виділяючи одночасно їх у приватну власність, суд допустив неоднозначність трактування судового вирішення спору, яке має бути чітким та зрозумілим для всіх учасників справи. Визнаючи грошові кошти в сумі 6000 доларів США об»єктом спільної сумісної власності подружжя, судом не було взято до уваги, що на час поділу майна подружжя ОСОБА_2 такого майна не існувало, оскільки кошти грошової позики в наведеній сумі було вкладено у придбання автомобіля, наразі, на час розгляду спору, існували лише спільні зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми 6000 доларів США.

Крім того, віднесення судом до спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, вилочного дизельного навантажувача Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2010 року № 8 «Про затвердження порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів», приписами якої передбачено обов»язкову державну реєстрацію такого технологічного транспортного засобу за власником, однак зазначені обставини судом встановлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у період із 02 листопада 1996 року до 04 травня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_4, із датою проведення державної реєстрації - 13 березня 2001 року (том 1, а.с. 52).

За договором купівлі-продажу, укладеним 10 листопада 2004 року між Козелецькою районною спілкою споживчих товариств і ОСОБА_3, посвідченим нотаріально, ОСОБА_3 придбала 2/5 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею 291.1 кв.м, із надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, за 16415.00 гривень (том 1 а.с. 54). В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2015 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_7 для зайняття підприємницькою діяльністю 2/50 частин нежитлової будівлі магазину, які являють собою приміщення «3-1» загальною площею 11,3 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_5, виданого 04 червня 2013 року Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі магазину, площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 57, 58). Відповідно до звітів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, поданих суду за період з четвертого кварталу 2001 року по четвертий квартал 2005 року нею було отримано загальний обсяг виручки від реалізації товарів в сумі 484000 грн (том 1, а.с. 70-74), зазначеної суми грошових коштів було достатньо для придбання нерухомості для організації підприємницької діяльності в приміщенні магазину та ремонту вказаного приміщення.

Системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Зважаючи на те, що здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_3 було організовано виключно за рахунок її особистих коштів від здійснення такої діяльності, які не є спільними сумісними коштами подружжя та ОСОБА_2 не було подано суду доказів на спростування зазначених обставин, враховуючи те, що нежитлова будівля магазину, площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 є приміщенням в якому ОСОБА_3 безпосередньо здійснює господарську діяльність, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказаний об»єкт нерухомого майна є об»єктом особистої приваиної власності ОСОБА_3 та підлягає виключенню з кола спільного сумісного майна подружжя.

Крім того, до спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, не може бути віднесено вилочний дизельний навантажувач Hangcha CPCD 25N-RG5, 2008 року випуску, оскільки даний транспортний засіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2010 року № 8 «Про затвердження порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів» віднесено до категорії: інші технологічні транспортні засоби, які підлягають процедурі державної реєстрації та обліку за місцезнаходженням юридичної особи або місцем проживання, перебування фізичної особи з виданням реєстраційного документа. Враховуючи ту обставину, що такий транспортний засіб, в порядку, передбаченому чинним законодавством за подружжям зареєстровано не було, апеляційний суд знаходить, що вказане майно не можна віднести до кола спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу у відповідності з положеннями закону.

Таким чином, за період шлюбу подружжям ОСОБА_2 було придбано наступне майно, яке згідно з приписами ст.. 60, 61 СК України, є спільним сумісним майном подружжя: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, автомобілі «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску, «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску.

Положеннями ст.. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виходячи з положень наведеної норми, кожна із сторін у даній справі має рівне право на зазначене майно, оскільки належних доказів на підтвердження обстави, які могли б зумовити відступлення від правила рівності часток сторонами не подано.

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями частини третьої статті 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

У даній справі встановлено, що за укладеним під час шлюбу договором позики від 05 вересня 2015 року, між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, остання прийняла у позику 6000.00 доларів США, що еквівалентно та становить 132093.60 гривень, із строком повернення позики не пізніше 05 вересня 2018 року, та використала зазначені кошти для придбання в інтересах сім»ї автомобіля «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску.

З урахуванням таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у подружжя ОСОБА_2, крім права спільної сумісної власності на придбаний частково за рахунок позичених грошових коштів автомобіль, внаслідок укладення договору позики, виникло також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми 6000 доларів США (еквівалент 160507 грн 20 коп.), виконання якого подружжя мало здійснювати як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зважаючи на те, що згідно розписки від 2.09.2018 року, виданої ОСОБА_6, ОСОБА_3 було повернуто позикодавцеві за рахунок особистих коштів борг в сумі 6000 доларів США (т.2, а.с. 47), ? частина зазначеної суми у грошовому еквіваленті національної валюти України, а саме, в сумі 80253,60 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, шляхом врахування під час поділу майна подружжя.

Виходячи з положень ст.. 60,61, 65, 70 СК України, апеляційний суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить визнати право на 1/2 частку за кожним у праві власності на житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, загальною вартістю 237660 грн..

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 фактично користується автомобілями «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором вартістю 92855 грн, та «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску, вартістю 145915 грн., на вказане майно не претендує ОСОБА_3, право власності на нього має бути визнано за ОСОБА_2. зі стягненням з нього на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості належної їй частки в сумі 119385 грн.

визнати

В порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 підлягає визнанню право власності на автомобіль марки «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску, вартістю 237660 грн., оскільки зазначений транспортний засіб перебуває у її користуванні та ОСОБА_2 не заявлялось вимог про передання йому вказаного майна при поділі, зі стягненням на користь ОСОБА_2 компенсації вартості ? частини зазначеного майна в сумі 118830 грн,.

За таким способом поділу майна подружжя, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу взаємозаліку визначених вище сум компенсацій, та враховуючи те, що ОСОБА_2 зі спільного майна подружжя було виділено у власність майно на загальну суму 430245 грн ( 191475 грн + 92855 + 145915), ОСОБА_3 - на суму 429135 грн ( 191475 + 237660), в той час коли кожному з них зі спільного сумісного майна подружжя мало бути виділено у власність майно на суму 429690 грн, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 має бути стягнуто компенсацію вартості переотриманого майна в сумі 555 грн.

Окрім зазначеної суми, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 має бути стягнуто ? частину спільного боргу подружжя в сумі 80253 грн 60 коп., у зв»язку з поверненням 2.09.2018 року ОСОБА_3 позикодавцеві за рахунок особистих коштів спільного боргу подружжя в сумі 6000 доларів США (т.2, а.с. 217), ? частина якого становить зазначену вище грошову суму.

Остаточно, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 80 808 грн. 60 коп.(555+80253,60).

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, в порядку взаємозаліку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підляга.ть стягненню витрати, понесені сторонами на сплату судового збору при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, в сумі 15 118 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «ЗІЛ 130», р.н. НОМЕР_3, 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», р.н. НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Визнати за ОСОБА_3 право на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127.6 кв.м, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 11/25 частин нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Chevrolet Tracker», р.н. НОМЕР_1, 2014 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_3 грошову компенсацію за переотримане майно, визначену шляхом взаємозаліку, в сумі 80 808 (вісімдесят тисяч вісімсот вісім) грн. 60 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

В порядку взаємозаліку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій в сумі 15 118 (п'ятнадцять тисяч сто вісімнадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Судді: