Постанова
Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 289/866/16-ц

провадження № 61-22581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи: відділ у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила примусово виселити відповідача з сім`єю із займаного приміщення будівлі № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 з наданням благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (далі КЕЧ) району.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 разом з родиною проживає в гуртожитку АДРЕСА_1 . Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 447 ДСК від 11 липня 2015 року будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_3 знято з балансу Київського квартирно-експлуатаційного управління та передано на баланс військової частини НОМЕР_1 на праві оперативного управління для використання під місце відпочинку оперативного складу Збройних Сил України (далі ЗСУ).

У зв`язку з перебуванням приміщення другого поверху гуртожитку в аварійному та непридатному для проживання стані, комісією військової частини запропоновано мешканцям другого поверху гуртожитку добровільно вивільнити кімнати для проведення поточного ремонту. Відповідач ОСОБА_1 добровільно з гуртожитку не виселився.

Враховуючи ту обставину, що гуртожиток під час ремонту переобладнується у приміщення нежитлового фонду та стає непридатним для проживання сімей з дітьми, позивач просив виселити відповідача та його сім`ю з гуртожитку АДРЕСА_2 із наданням йому квартири АДРЕСА_3 з житлового фонду Макарівської КЕЧ району.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року позов військової частини НОМЕР_1 задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з сім`єю із займаного приміщення будівлі № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 з наданням йому та його сім`ї благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ району за адресою: АДРЕСА_4 . Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що при виселенні відповідача із займаного ним приміщення з наданням іншого жилого приміщення, суд першої інстанції обов`язок забезпечення іншим благоустроєним житлом поклав на Макарівську КЕЧ району, яка не є стороною у справі. Виселяючи зі спірного приміщення відповідача разом з дружиною та дитиною, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що останні не є відповідачами, та вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не залучені до участі у справі.

У липні 2017 року військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що будівля № 31 військового містечка № НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління, Макарівська КЕЧ району відношення до вказаної будівлі не має, її права не порушуються при вирішенні даного спору, тому висновки суду апеляційної інстанції про необхідність залучення до участі у справі вказаної особи у якості відповідача є безпідставними.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 04 червня 2018 року справу № 289/866/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_1 є пенсіонером, ветераном військової служби, який звільнений в запас за станом здоров`я, має третю групу інвалідності.

Дружина відповідача ОСОБА_3 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 11 квітня 1995 року.

На підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 01 листопада 2009 року № 707/31, виданого ОСОБА_1 , останньому виділено кімнату № НОМЕР_4 у гуртожитку військової частини НОМЕР_1 в місті Радомишлі Житомирської області, в якій він проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дружиною ОСОБА_2

13 грудня 2010 року між Макарівською КЕЧ району та ОСОБА_1 укладено договір найму житлового приміщення кімнати № 23 в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 Радомишльського гарнізону на строк перебування наймача ОСОБА_1 у списках складу військової частини Міністерства оборони України. 30 липня 2014 року вказаний договір найму розірвано.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 447 ДСК від 11 липня 2015 року будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_3 закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 на праві оперативного управління під місця відпочинку оперативного складу ЗСУ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2015 року № 253 доручено комісії військової частини попередити особовий склад військової частини НОМЕР_1 та колишніх військовослужбовців ЗСУ, які проживають в гуртожитку, про вивільнення кімнат та закриття другого поверху гуртожитку для проведення поточного ремонту.

Відповідно до акту комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відмовився від переміщення з кімнати, в якій він тимчасово проживає на другому поверсі, до кімнати № 11 на першому поверсі у зв`язку з проведенням капітального ремонту приміщень на другому поверсі будівлі.

Листом командування військової частини НОМЕР_1 від 13 липня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про зняття з обліку Макарівської КЕЧ району будівлі № 31 військового містечка № НОМЕР_3 та зміну її цільового призначення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 5.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (яка була чинною на момент ухвалення судом першої інстанції рішення), визначено, що військовослужбовці та працівники, які проживають у гуртожитку, підлягають виселенню в разі знесення чи переобладнання будинку (жилого приміщення) у нежитловий, а також, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому особам, які підлягають виселенню, надається інша жила площа або інше жиле приміщення не менше займаного, яке повинно відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 Житлового кодексу Української РСР.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 Радомишльського гарнізону.

Згідно власноруч написаної заяви, ОСОБА_1 відмовився отримати житло поза межами м. Радомишль та компенсацію за належне для отримання житло. В добровільному порядку ОСОБА_1 з гуртожитку не виселився.

Задовольняючи позов військової частини НОМЕР_1 та виселяючи ОСОБА_1 з сім`єю із займаного приміщення будівлі № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 з наданням йому та його сім`ї благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ району за адресою: АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що будівля № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 не є гуртожитком у зв`язку зі зміною її цільового призначення.

Судовим рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року обов`язок забезпечення ОСОБА_1 іншим благоустроєним житлом після виселення його із будівлі № 31 військового містечка № НОМЕР_3 покладено на Макарівську КЕЧ району, тобто вирішено питання про права та обов`язки особи, яка не залучена до участі у справі, що призвело до порушення норм процесуального права.

Окрім того, рішенням суду першої інстанції виселено зі спірного приміщення не лише відповідача ОСОБА_1 , а і його дружину та дитину, які також не залучені до участі у справі та були позбавлені можливості належним чином захистити свої права.

Встановивши, що судом першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2017 без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат