Справа № 307/1304/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., КОЖУХ О.А.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/1304/13-ц за скаргою стягувача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», суб'єкт оскарження Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, заінтересована особа боржник ОСОБА_2, на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області на ухвалу Тячівського районного суду від 11 жовтня 2017 року, головуючий суддя Гримут В.І., -

встановив:

Стягувач ПАТ «ВТБ Банк» 07.06.2017 оскаржив дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області) мотивуючи наступним.

На виконання рішення Тячівського районного суду у справі № 307/1304/13-ц був 29.11.2013 виданий виконавчий лист про звернення у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в сумі 5281998,26 грн стягнення на належні ОСОБА_2 предмети іпотеки, розташовані в с. Грушево Тячівського району Закарпатської області:

житловий будинок із надвірними спорудами (домоволодіння) загальною площею 193,6 кв. м по АДРЕСА_1;

земельну ділянку площею 0,1456 га, кадастровий № НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку;

домоволодіння загальною площею 1133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином торговою площею 835,8 кв. м по АДРЕСА_2;

земельну ділянку площею 0,0477 га, кадастровий № НОМЕР_2, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад-магазин з надвірними спорудами (комплекс) загальною площею 3550,3 кв. м по АДРЕСА_3;

земельну ділянку площею 0,1006 га, кадастровий № НОМЕР_3, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4;

земельну ділянку площею 0,0658 га, кадастровий № НОМЕР_4, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4;

земельну ділянку площею 0,1439 га, кадастровий № НОМЕР_5, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_5;

земельну ділянку площею 0,1395 га, кадастровий № НОМЕР_6, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_6,

у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в сумі 5281998,26 грн.

27.01.2016 старшим держвиконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області відкрито виконавче провадження, у наданий для добровільного виконання рішення строк заборгованість не була погашена, тому було арештовано і описано майно боржника, а саме: домоволодіння загальною площею 1133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином торговою площею 835,8 кв. м по АДРЕСА_2 в с. Грушеві та земельну ділянку площею 0,0477 га, кадастровий № НОМЕР_2.

19.09.2016 держвиконавець призначив суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна боржника. Висновком про вартість майна, складеним суб'єктом оціночної діяльності «Закарпатською товарно-земельною біржою» 27.09.2016, що банком був отриманий лише 30.05.2017, початкова вартість указаних вище домоволодіння та земельної ділянки визначена на рівні 1419500,00 грн. Стягувач не може погодитись із таким визначення початкової вартості майна, провів власну оцінку майна, результатом якої є ціна у 5244690,43 грн.

Звіт про оцінку майна, виконаний 27.09.2016 «Закарпатською товарно-земельною біржою», не відповідає вимогам Національного стандарту № 1, а саме, пункту 36 щодо застосування при оцінці майна одночасно кількох методичних підходів із метою більш точного визначення вартості. Тим часом, оцінювач застосував лише порівняльний підхід взявши для порівняння дані ріелторів щодо пропозиції подібного майна для продажу. Це не дало об'єктивної оцінки майна, оскільки, зокрема, не був застосований дохідний підхід для оцінки зважаючи на комерційне призначення нерухомості. Крім того, всупереч положенням пункту 15 Національного стандарту № 1 не аналізувалися результати продажу майна (ціни продажу), а бралися до уваги лише ціни пропозиції.

Тож звіт про оцінку не є обґрунтованим і об'єктивним. Реалізація майна із застосуванням оцінки, проведеної держвиконавцем, завдасть істотних збитків стягувачу та вкладникам банку.

Посилаючись на ці обставини, на норми Конституції України щодо обов'язковості виконання судового рішення, на положення Закону України «Про виконавче провадження» щодо дій держвиконавця, оцінки майна у виконавчому провадженні, оскарження дій держвиконавця, діючи відповідно до ст. 383 та інших норм ЦПК України у процедурі оскарження дій держвиконавця, пов'язаних із проведенням оцінки майна на стадії виконавчого провадження, стягувач просив:

визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області щодо використання звіту суб'єкта оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» від 25.05.2017 неправомірними;

зобов'язати ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області провести повторну оцінку нерухомого майна, а саме - домоволодіння загальною площею 1133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином торговою площею 835,8 кв. м по АДРЕСА_2 в с. Грушеві та земельної ділянки площею 0,0477 га, кадастровий № НОМЕР_2, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_2

Ухвалою Тячівського районного суду від 11.10.2017 скаргу задоволено:

визнано дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області щодо використання звіту суб'єкта оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» від 25.05.2017 неправомірними;

зобов'язано ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області провести повторну оцінку нерухомого майна, а саме - домоволодіння загальною площею 1133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином торговою площею 835,8 кв. м по АДРЕСА_2 в с. Грушеві та земельної ділянки площею 0,0477 га, кадастровий № НОМЕР_2, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_2

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ухвалу суду оскаржив як незаконну та необґрунтовану, просить її скасувати, у задоволенні скарги стягувача - відмовити. Доводи апеляції зводяться до таких.

Держвиконавець здійснював примусове виконання рішення суду відповідно до його резолютивної частини, яка передбачає звернення стягнення на нерухоме майно саме шляхом продажу його з прилюдних торгів із встановленням початкової ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна. Тобто, держвиконавець діяв відповідно до рішення суду та вимог закону, зокрема, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», тому для врахування оцінки майна, проведеної самим стягувачем, законних підстав немає. До того ж, про цю другу оцінку держвиконавцю не було відомо.

Держвиконавець своєчасно повідомив стягувача про проведену оцінку і скарга тим щодо оцінки не була подана в десятиденний строк з дня отримання повідомлення.

Стягувач подав скаргу на дії держвиконавця, проте, фактично ним оскаржуються дії суб'єкта оціночної діяльності та результат оцінки. Держвиконавець не здійснював такої оцінки, а лише виконав вимоги закону щодо забезпечення її проведення. Постанова про призначення оцінки не оскаржувалася.

Насамкінець, торги з реалізації цього майна 04.04.2017 не відбулися, а власне суб'єкт оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» не брав участі в справі, що позбавило його можливості дати відповідні пояснення з приводу здійсненої оцінки майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області Досяка М.Б., який апеляцію підтримав, стягувача ПАТ «ВТБ Банк» адвоката Болінського С.С., який скаргу не визнав, боржника ОСОБА_2 адвоката Мацоли А.В., яка апеляцію вважає необґрунтованою, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 49942804, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи скаргу стягувача на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності по суті. Проте, погодитись із таким вирішенням справи не можна, оскільки судове рішення ухвалене із порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 4 ЦПК України в редакції, що була чинною на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 5 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, або в інший ефективний спосіб, що не суперечить закону.

Учасниками цивільних і процесуальних відносин є фізичні та юридичні особи (ст.ст. 1, 2, 24-26, 30, 80, 91, 92 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 26, 28-30 і ст.ст. 1, 4, 42, 46-48 відповідних редакцій ЦПК України).

Скарги на дії, бездіяльність, рішення державних виконавців розглядаються за загальними правилами, встановленим цивільним процесуальним законом, із винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» у відповідних редакціях. За правилами, встановленими ст. 383 ЦПК України (на час звернення стягувача до суду зі скаргою), і ст. 447 ЦПК України (на час апеляційного розгляду справи), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, по захист своїх порушених прав, в тому числі, зі скаргою, може до суду звернутися особа, права якої порушені, зокрема, стягувач у виконавчому провадженні, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі скаржника відповідає обов'язок належного суб'єкта, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються (суб'єкта оскарження), усунути відповідне порушення. Сторона виконавчого провадження може оскаржити рішення, дії (бездіяльність) саме конкретного державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 11 ч. 1 і ст. 13 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України), тобто, за зверненням, поданим щодо реальної особи, яка має цивільну та процесуальну право- і дієздатність повинна відповідати за скаргою. У цьому розумінні та з урахуванням положень ст. 19 Конституції України суд управі здійснювати провадження в справі в порядку цивільного судочинства лише відповідно до правил, встановлених цивільним процесуальним законом, і в межах повноважень, наданих суду законом у такому процесі.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не зв'язаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).

Стягувач у виконавчому провадженні ПАТ «ВТБ Банк» подав до суду скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, просив такі визнати неправомірними та вчинити інші дії. Однак, стягувач звернувся зі скаргою щодо неналежного суб'єкта оскарження, позаяк орган, підрозділ ДВС не є таким відповідно до положень ЦПК України, крім того, ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області не є юридичною особою, а зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність конкретного державного виконавця, як це передбачено цивільним процесуальним законом, стягувач не звертався.

Із загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) випливає, що ідентифікаційний код юридичної особи «34888449» належить Головному територіальному управлінню юстиції у Закарпатській області, яке зареєстроване як юридична особа з 20.02.2007. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області є без статусу і прав юридичної особи підрозділом ГТУЮ у Закарпатській області, ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) якого зазначається на офіційних бланках, що ними послуговується Відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с. 16, 63 та ін.). Ця обставина визнана і учасниками процесу в апеляційному суді.

Розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 37 ч. 1, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 і ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Стягувач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і подав скаргу із вказівкою на суб'єкта оскарження, який таким не міг бути. Тим часом, саме належний суб'єкт оскарження у справі повинен доводити свою правову позицію, подавати заперечення проти скарги тощо. Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов'язки учасників процесу, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов'язків відповідних суб'єктів виконавчого провадження мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний суб'єкт оскарження - державний виконавець.

З матеріалів матеріали виконавчого провадження № 49942804 убачається, що виконавчі дії в ньому в певні періоди часу здійснювали принаймні держвиконавці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 При цьому, про які саме конкретні дії і якого саме держвиконавця йдеться в скарзі (час, місце вчинення дії, її конкретний характер, рішення, прийняте відповідним держвиконавцем, тощо), які саме конкретно і якого саме виконавця дії слід визнати неправомірними, якого саме виконавця належить зобов'язати вчинити певні конкретні дії - обґрунтування, мотиви, докази та проханні відсутні.

Тож скаргу було подано, а справу було вирішено щодо неналежного суб'єкта оскарження. Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного учасника процесу для вирішення скарги по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення скарги через відсутність у справі належного суб'єкта оскарження, без якого про законність вирішення скарги не йдеться.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що виконавче провадження тривало і після подання скарги, дійсні обставини щодо реалізації майна змінилися, торги з реалізації належного божнику ОСОБА_2 майна - домоволодіння загальною площею 1133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином торговою площею 835,8 кв. м по АДРЕСА_2 в с. Грушеві та земельної ділянки площею 0,0477 га, кадастровий № НОМЕР_2, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відбулися 18.09.2017, майно було продане гр-ну ОСОБА_8 за 1420000,00 грн, а торги та дійсність правочину оспорені стягувачем ПАТ «ВТБ Банк» шляхом пред'явлення у грудні 2017 року відповідного позову. Одним із доводів щодо недійсності торгів і правочину та предметом доказування в справі є заниження, на думку стягувача, ціни продажу майна, позивач у своїй позиції виходить по суті з таких же мотивів, якими обґрунтовувалася й скарга, що розглядається.

Колегія суддів зауважує, що жоден з учасників процесу не повідомив Тячівський районний суд, яким розглядалася скарга стягувача, про вищевказані торги та пов'язані з ними обставини. Такі дії не відповідають правилам щодо добросовісності учасників процесу у здійсненні процесуальних обов'язків і реалізації процесуальних прав.

Отже, в іншій справі має місце спір про право цивільне, в якому вирішуються й питання оцінки майна боржника та захисту відповідних прав стягувача в разі їх порушення. Втім, ці обставини та питання обґрунтованості скарги по суті, її доведеності, належності обраного стягувачем способу судового захисту, інші обставини і питання наразі значення не мають і не можуть вирішуватися з огляду на вищевказані процесуальні причини, що встановлені під час апеляційного розгляду справи. За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені.

Вирішення справи щодо неналежного суб'єкта оскарження та відсутність у справі необхідного для вирішення скарги суб'єкта оскарження було обов'язковою підставою для скасування судового рішення й із врахуванням положень ст. 303 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, а положення ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4 чинної редакції ЦПК України прямо встановлюють, що прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відтак, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення скарги стягувача і ухвалив рішення про її задоволення необґрунтовано, з порушенням норм закону, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, у задоволенні скарги стягувача - відмовити.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області задовольнити, ухвалу Тячівського районного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати, скаргу стягувача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», суб'єкт оскарження Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, заінтересована особа боржник ОСОБА_2, на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 9 серпня 2018 року.

Судді