Справа № 446/2154/17 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/1532/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_3 і її представника - адвоката ОСОБА_4;

адвоката ОСОБА_5 - представника відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданої відповідачки на її користь борг у розмірі 11 500 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 027 грн., 3 % річних у сумі 1 466 грн. 25 коп., проценти за користування коштами у розмірі 7 612 грн. 29 коп., а разом - 26 605 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 22.09.2011 року позивачка за письмовим договором позики передала ОСОБА_6 у власність 15 000 грн. в строк до 22.10.2011 року, які їй повернуто лише частково, а саме - лише 3 500 грн. протягом 2012-2014 років. На вказану суму боргу позивач нарахувала інфляційні втрати, 3 % річних та відсотки за користування чужими коштами. Вказувала, що вона вже зверталась до суду із аналогічним позовом в травні 2015 року, який ухвалою суду від 28.05.2015 року було залишено без розгляду (а.с. 1-5).

Одночасно із позовною заявою позивачка подала суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, у якому зазначала, що пропуск строку на звернення до суду зумовлений тривалим розглядом попередньої справи, безпідставним залишенням позову без розгляду та тим, що про цю ухвалу (про залишення її позову без розгляду) їй не було відомо (а.с. 6-9).

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовлено.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що позивачка звернулася до суду після спливу строку позовної давності та не навела поважних причин його пропуску, що (у відповідності до частини 4 ст. 267 ЦК України) є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачкою заявлено в суді про застосування позовної давності (а.с. 67-69).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновок суду про пропуск позивачкою трьохрічного строку позовної давності вважає помилковим.

Вважає, що позивач сам вправі обирати спосіб захисту свого порушеного права, а саме: оскаржувати ухвалу суду, якою його позов неправомірно залишено без розгляду, чи звернутися до суду з новим аналогічним позовом (а.с. 76-84).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільним кодексом України встановлено, що:

- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256);

- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257);

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267).

Позивачка ОСОБА_3 при подачі нею позовної заяви до суду визнавала, що нею пропущено строк позовної давності до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_6, у зв'язку з чим і подала до суду письмове Клопотання про поновлення строків на звернення до суду (а.с. 6-9), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що «суд прийшов до невірних висновків щодо подальшого пропуску (позивачкою) трьохрічного строку позовної давності», суперечать вище згаданому Клопотанню самої позивачки про поновлення їй строків на звернення до суду, а тому до уваги прийматися не можуть.

У поданому до суду письмовому Відзиві проти позову відповідачка ОСОБА_6 наполягає на застосуванні до спірних правовідносин спливу позовної давності (а.с. 60-62).

За вище наведених обставин суд зобов'язаний був дати оцінку доводам позивачки щодо поважності причин пропущення нею позовної давності (ч.5 ст. 267 ЦК України).

Причинами пропущення позовної давності позивачка зазначає те, що ще 07.05.2015 року вона з аналогічним позовом вже зверталася до суду, який судом «28.05.2015 року був залишений без розгляду і про таке рішення суду (позивачка) довідалася лише 29.11.2017 року», що і стало причиною того, що вона 13.12.2017 року повторно змушена була звернутися до суду з даним позовом.

В той же час, частиною 1 статті 265 ЦК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що за наведених обставин (залишення ухвалою суду позову без розгляду) «обирати спосіб захисту свого порушеного права», а саме: оскаржувати згадану ухвалу суду чи звертатися до суду з новим позовом, є «правом сторони», до уваги прийматися не можуть, як такі, що не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для визнання поважними наведених позивачкою причин пропущення нею позовної давності і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: