Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 136/1779/16-ц

провадження № 61-21043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Альянс Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кредитної спілки «Альянс Україна» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року у складі судді

Стадника С. І. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого

2017 року у складі колегії суддів: Голота Л. О., Кучевського П. В., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Кредитна спілка «Альянс Україна» (далі - КС «Альянс Україна») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2008 року між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 136-08кЛ, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 12 700,00 грн на строк до 06 червня 2011 року зі сплатою 0,1918 % за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором із погашення кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 26 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 65 575,72 грн, із яких: 8 648,20 грн - заборгованість за тілом кредиту,

25 275,11 грн - заборгованість за процентами, а також пеня в розмірі 31 652,41 грн.

Посилаючись на вказані обставини, КС «Альянс Україна» просила стягнути з

ОСОБА_4 заборгованість у сумі 65 575,72 грн.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року у задоволенні позову КС «Альянс Україна» відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач виконав зобов'язання з погашення процентів за користування кредитом достроково, а тому і підстав для нарахування пені в період із 27 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2016 року у позивача не було.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу КС «Альянс Україна» задоволено частково. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позивачем проведений невірно розрахунок процентів, який впливає і на розмір тіла кредиту та пені, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 65 575,72 грн не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

У березні 2017 року КС «Альянс Україна» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не в повному обсязі дослідив умови кредитного договору, яким передбачено, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, тобто пунктом 3.1 договору встановлена процентна ставка, яка повинна застосовуватися і після визначеного строку їх повернення у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У травні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу КС «Альянс Україна», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій, яким суди надали належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між КС «Альянс Україна» та

ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 136-08кЛ, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 12 700,00 грн, який зобов'язувався повернути в строк до 06 червня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,1918 % за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту.

Із видаткового касового ордера від 06 червня 2008 року вбачається, що позивач виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_4, надавши йому кошти в сумі

12 700,00 грн.

Згідно з умовами кредитування (пункт 3.3, 3.5 договору), позичальник зобов'язався повертати кредит у обсязі і терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Обов'язок позичальника вважається виконаним із моменту оформлення прибуткового касового ордера або зарахування грошових коштів у відповідному розмірі на банківський рахунок КС «Альянс Україна».

Із графіка погашення кредитної заборгованості вбачається, що умови кредитного договору передбачають виконання зобов'язання у вигляді періодичних (щомісячних) платежів, зокрема за період користування кредитом із 06 червня 2008 року по

15 червня 2011 року позичальник зобов'язався сплатити КС «Альянс Україна» проценти в загальній сумі 13 931,65 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у боржника перед кредитором виникла заборгованість, яка за розрахунками КС «Альянс Україна» станом на 26 жовтня 2016 року становить 65 575,72 грн, із яких: 8 648,20 грн -заборгованість за тілом кредиту, 25 275,11 грн - заборгованість за процентами за період із 27 травня 2010 року по 26 жовтня 2016 року, а також пеня в розмірі

31 652,41 грн за період із 27 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційного суду, що вимоги КС «Альянс Україна» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки договором встановлений строк виконання зобов'язання щодо повернення кредиту до 15 червня 2011 року, тому після закінчення строку дії кредитного договору кредитна спілка не має права нараховувати як відсотки, так і пеню. Крім того, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд не в повному обсязі дослідив умови кредитного договору, яким передбачено, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, тобто пунктом 3.1 договору встановлена процентна ставка, яка повинна застосовуватися і після визначеного строку їх повернення у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги суперечать правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові

від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасоване рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати останнє без змін згідно зі статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Альянс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик