САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №204/1587/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за участі: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2018 року позивач звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. 16 березня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська справу було передано на розгляд до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що 10.07.2004 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, який вона зареєстрували у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №250. Згідно постанови 204/1582/18 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, яка набрала чинності 05.06.2018 року, шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, 05.04.2009 року. Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У 2004 році як подарунок до укладення шлюбу їм була подарована земельна ділянка площею 8 соток з надвірними господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: Садівниче товариство «Колективний садівник» ділянка №37, Листопадна, 1, ж/м Ігрень, м. Дніпро, Дніпропетровської області. Основна частина коштів надвірних господарських будівель та споруд була витрачена з коштів отриманих нею як заробітна плата та за рахунок коштів її батьків. Яка саме сума була витрачена на добудови та облагороджування земельної ділянки за 13 років спільного життя не вирахувана і не може бути вирахуваною в повному обсязі, адже розрахунки не велись та чеки на закупівлю матеріалів не збирались. Дана земельна ділянка площею 8 соток з усіма наявними на ній надвірними господарськими будівлями та спорудами є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її власністю та власністю її чоловіка ОСОБА_2 Ринкова вартість становить 120000,00 грн. Документи, що підтверджують право власності на вищевказану земельну ділянку знаходяться у відповідача. На сьогоднішній день вони з відповідачем не домовились про порядок поділу вказаного майна. Відповідач є матеріально забезпеченим і володіє іншим рухомим і нерухомим майном, враховуючи інтереси дитини, яка залишається проживати разом з нею, просить суд відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 8 соток з усіма наявними на ній надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Садівниче товариство «Колективний садівник» ділянка №37, Листопадна, 1, ж/м Ігрень, м. Дніпро, Дніпропетровської області, або зобовязати відповідача компенсувати їй ринкову вартість, а саме 120000,00грн.

23.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.23-24).

04.07.2018 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2018 року, позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с.27-30).

04.07.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.41).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити в повному обсязі, вважає, що все майно нажите разом, повинно бути поділено відповідно до Сімейного кодексу України. Пояснила, що відповідачу було подаровано земельну ділянку на їх одруження. В самому договорі дарування вказано суму оцінки даної земельної ділянки. Вони володіли даним майном на протязі 13 років. На теперішній час вони розлучені, але живучи разом, вона вкладала грошові кошти на даний будинок, а також кошти її батьків. Просить, щоб відповідач сплатив компенсацію за половину даного будинку, а також судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.07.2018 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.12.2004 року укладеного в м. Дніпропетровську, ОСОБА_4 подарувала йому земельну ділянку площею 0,0800 га, що розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Колективний садівник», діл. №037. Вважає, що зазначена земельна ділянка не належить до спільної сумісної власності подружжя на підставі ч.2 ст.57 Сімейного кодексу України, у звязку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.43-47).

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, з 10.07.2004 року сторони перебували у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №250 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 04.05.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 05.06.2018 року (а.с.33-34).

ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0800 га, що розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Колективний садівник», діл. №037 на підставі договору дарування земельної ділянки від 15.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.50-51).

Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до п.24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них.

Таким чином, ділянка площею 0,0800 га, що розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Колективний садівник», була набута ОСОБА_2 у власність під час шлюбу, однак на підставі договору дарування земельної ділянки від 15.12.2004 року, тому суд, виходячи із положень ч.2 ст.57 СК України, та врахувавши правові висновки Верховного Суду України, дійшов висновку про те, що спірне майно не є спільною сумісною власністю сторін та не підлягає поділу між ними в рівних частках.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.57 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн.) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, іпн.) про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складно 26 грудня 2018 року.

Суддя О.П.Румянцев