Справа № 346/5062/18
Провадження № 2/346/2302/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого- судді П»ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Турка по вул. Стуса, 14, Коломийського району, Івано-Франківської області належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був він згідно свідоцтва про право власності від 19 квітня 1988 року за № 89.

Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані та проживали: він, як голова двору, дружина ОСОБА_5 та їхні діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

23 лютого 2014 року померла ОСОБА_5.

Він будучи спадкоємцем першої черги після смерті дружини, 01 жовтня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки спадкове майно зареєстроване за колгоспним двором, іншим членам колгоспного двору частки у вищевказаному господарстві не виділялися, а тому право власності на частки інших померлих членів двору припинилося.

Просить суд визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно.

Справу просить розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляються в користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Турка по вул.. Стуса, 14, Коломийського району, Івано-Франківської області належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був позивач, згідно свідоцтва про право власності виданого виконкомом Коломийської районної Ради 05 жовтня 1987 року за № 26.

Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1, голова колгоспного двору, позивач по справі, його дружина ОСОБА_5 та їхні сини ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачі по справі, що підтверджується довідкою виданою головою П»ядицької сільської ради Об»єднаної територіальної громади від 03 липня 2018 року за № 33.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні і кожному окремо не виділялися.

23 лютого 2014 року ОСОБА_5 померла, про що виконавчим комітетом Турківської сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області 24 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис № 5.

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на частку в майні колгоспного двору, яку прийняв чоловік померлої, позивач по справі, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на частку в спірному будиноку не отримав.

Окрім нього спадкоємцями першої черги за законом являються діти, відповідачі по справі, однак оскільки на спадкове майно вони не претендували, а ОСОБА_1 на день смерті дружини проживав та здійснював догляд за спірним господарством і після її смерті залишився там проживати, то фактично прийняв спадщину і став власником спірного господарства.

Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивач 01 жовтня 2018 року, з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавиці звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за ним, як головою колгоспного двору, частки членів колгоспного двору не виділено до дня смерті спадкодавиці.

Крім того на даний час свідоцтво, що засвідчувало право власності на нерухоме майно, втрачено, у зв»язку із чим позивачем опубліковане оголошення в Коломийському рекламно-інформаційному тижневику ЗР-Інформ № 40 (1195) від 05 жовтня 2018 року.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачі по справі, на спадщину після смерті матері не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Відповідно до висновку про вартість майна від 02 жовтня 2018 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Турка по вул..Стуса, 14, Коломийського району, Івано-Франківської області, становить 309 383 грн.

Виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за законом на частку в спадковому майні, що належала спадкодавиці на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на вказане майно шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1233, 1262, 1268, 1270 ЦК України, та роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Турка по вул. Стуса, 14, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.