Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1954/18
Провадження № 4-с/376/6/2018
У Х В А Л А

"05" жовтня 2018 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, інша особа (стягувач по справі): Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі Сквирський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області), мотивуючи це тим, що в провадженні Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження № 42110244 за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 07.04.2013 року про звернення стягнення зі скаржника заборгованості в сумі 1 194 578 (один мільйон сто девяносто чотири тисячі пятсот сімдесят вісім) грн. по кредитному договору за № 89/МК/33/2006/840 від 11.10.2006 року, за рахунок житлового будинку загальною площею 78,20 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянку, загальною площею 0,5665 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд призначено - 0,2496 га., для ведення особистого підсобного господарства призначено - 0,3159 га., що розташовані по вул. Миру (в минулому - Леніна) в с. Пищики, Сквирського району, Київської області.

Так 11.10.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ «КБ «Надра») був укладений кредитний договір № 89/МК/33/2006/840, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000 (пятдесят тисяч) доларів США на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості відповідно до умов цього договору. Згідно пункту 1.2. кредитного договору, кредит надавався на/для споживчі потреби.

В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань, було укладено договір іпотеки від 11.10.2006 року відповідно якого було надано житловий будинок загальною площею 78,20 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянку, загальною площею 0,5665 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд призначено - 0,2496 га., для ведення особистого підсобного господарства призначено - 0,3159 га., що розташовані по вул. Миру (в минулому - Леніна) в с. Пищики, Сквирського району, Київської області.

07.03.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинила виконавчий напис нотаріуса за № 315 на вищезазначене майно.

19.02.2014 року державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою ПАТ «КБ «Надра» за виконавчим написом нотаріуса.

25.02.2014 року державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУІО у Київській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

28.02.2014 року та 14.06.2018 року державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про призначення експерта.

В матеріалах виконавчого провадження (з яким було ознайомлено представника скаржника 21.08.2018 року) міститься звіт про оцінку вищезазначеного майна станом на 12.07.2018 року.

В судове засідання скаржник не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, проте від скаржника надійшла заява про розгляд скарги без її участі.

Державний виконавець Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області в судове засідання не зявилась, подала заперечення на скаргу в яких вказала, що скаржник в установленому порядку та строки не оскаржував постанову про опис та арешт майна, внаслідок чого нею було пропущено строк на її оскарження. Крім того, вказала, що виконавчий напис набрав законної сили до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому він підлягає примусовому виконанню у порядку зазначеному у виконавчому документів.

Представник стягувача ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання в якому просив провести розгляд скарги без його участі, проти вимог зазначених в скарзі заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали поданої скарги, повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення зокрема на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем (ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Стягнення за виконавчим написом провадиться так само, як і виконання судових рішень. Тому за юридичною силою виконавчий напис, вчинений нотаріусом, прирівнюється до рішення суду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовано розділом VIІ ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

В даному випадку ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, з примусового виконання виконавчого напису.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організаційно-правові засади здійснення примусового виконання судових рішень врегульовано законодавцем у Законі України «Про виконавче провадження».

Підпунктом 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або 2) є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В даному випадку, загальна площа житлового будинку становить 78,20 кв.м. Зазначений будинок використовується боржником як місце постійного проживання, а інше нерухоме майно у нього відсутнє.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Виконавчий напис в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Суд не може погодитись з висновком державного виконавця, що оскільки виконавчий напис набрав законної сили до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то він підлягає примусовому виконанню у порядку зазначеному у виконавчому документі.

Так, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Виконавчий напис в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

Зазначене вище відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15.

Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, він лише є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності (Постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 ).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, який набрав законної сили не виконано в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про виконавче провадження», а спеціальним актом - Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року прямо передбачено, що виконавчий напис в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону, а тому державному виконавцю слід було б перевірити наявність обставин, які в силу закону виключають можливість примусового виконання виконавчого напису, що є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, як це передбачено ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

На вказані обставини на вимоги закону державний виконавець уваги не звернула, не вирішила питання щодо можливості повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ «КБ «Надра» у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Відповідно до розяснень наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Виходячи із встановлених по справі обставини та наведених вимог закону, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 13, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо не вирішення питання про наявність підстав для повернення виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 315 стягувачу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» без виконання, у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - неправомірною.

Зобовязати державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вирішити питання щодо наявності підстав для повернення виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 315 стягувачу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» без виконання, у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4