Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/1008/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі суддів:

Папоян В.В. (доповідач)

Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

розглянувши у приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року цивільну справу № 234/12661/17 за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про порушення умов договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (суддя Лутай А.М., повний текст рішення складений 30.03.2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який під час розгляду справи уточнював. В обґрунтування вимог зазначав, що 15 серпня 2014 року у між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Донецьке обласне управління ПAT «Ощадбанк» укладено договір №2160750 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до якого банк зобов'язався нараховувати та сплачувати клієнту проценти на залишок коштів, що знаходяться на рахунку та за послугою «Мобільні заощадження». Пунктом 1.1.3 розділу 1 цього договору визначено, що процентна ставка на залишок коштів за Рахунком складає 0.00 % річних, а процентна ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає 9% річних.

За період з 17.10.2014 року по 06.04.2015 року Банк прийняв і зарахував на його рахунок наступні надходження грошових коштів: 243,60грн - 17.10.2014р; 32876,11грн - 12.12.2014р; 3284,43грн - 13.03.2015р; 39,90грн - 06.04.2015р, що в загальній сумі складає 36444,04грн. За зарахування цих грошових коштів банк взяв комісію в розмірі 273,31грн, після чого на його рахунку залишилося 36170,73грн, і цими мобільними заощадженнями клієнта відповідач користувався 31,5 місяця (обчислення проведено з дати найбільшого надходження коштів 12.12.2014р до зняття її залишку коштів 02.08.2017р).

Але відповідач відмовився виконувати свої зобов'язання по нарахуванню та виплаті визначених п.п. 1.1.3 та 2.2 Договору 9% річних за користування грошовими коштами. Вважає, що сума не нарахованих та не виплачених банком відсотків упродовж 31,5 місяця в складає 8236,71грн.

З урахуванням пропозиції АТ «Ощадбанку» щодо користування його послугами, в тому числі кредитуванням від 21% річних у національній валюті, та вираховуючи мінімальний дохід, який отримав відповідач від використання грошових коштів позивача за вказаний період, позивач вважає, що мінімальний розмір упущеної ним вигоди складає 19814,55 грн. Та у відповідності до ст.230 ЦК України, подвійний розмір майнової шкоди, спричиненої йому банком складає 39629 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, оскільки в результаті порушення його цивільного права та інтересу з боку Банку він зазнав душевних страждань від не отриманого ним з вини Банку доходу, то з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, просить стягнути з банка на свою користь 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та покласти на відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином з'ясовано усі обставини, які мають значення по справі, висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на припущеннях. Судом помилково зроблено висновок щодо недоведеності ним позовних вимог та не прийнято до уваги положення ст.ст.7, 1070 ЦК України, відповідно до яких банк за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта зобов'язаний сплачувати відсотки. Та оскільки договором встановлена 0 % ставки за основною послугою, то вважає, що банк зобов'язаний сплатити йому відсотки у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу як це передбачено ч.2 ст.1070 ЦК України.

Крім того на його думку, суд першої інстанції помилково зробив висновок, що відсутні підстави для нарахування 9% річних на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження», та безпідставно застосував нормативно-правовий акт АТ «Ощадбанк», а саме Правила здійснення операцій за Рахунками, який не підлягає застосуванню та є нелегітимним. Відповідачем не надано доказів, що він був ознайомлений з вказаними Правилами. Та не застосував закон, який підлягає застосуванню в даних правовідносинах а саме ст.. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору, що призвело до невірного вирішення спору. Також, вважає, що при вирішенні справи суддя не був незалежним і безстороннім, як того вимагає ч.1 ст. 6 Європейської конвенції захисту прав людини та основоположних свобод.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається на те, що суд дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 2160750 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 15.07.2014 року. Відповідно до умов якого послуга «Мобільні заощадження» це окрема послуга, механізм надання якої регламентується Правилами, з якими позивач був ознайомлений під час підписання вказаного Договору та підписавши договір надав свою згоду на їх застосування. Відповідно до п.4.4.1 Правил клієнт має право скористатися послугою «Мобільні заощадження», встановивши обмеження щодо використання частини коштів на Рахунку, з метою отримання доходу у вигляді підвищених процентів, які нараховуються на цю частину коштів. Але свідомо відмовився від вказаної послуги та обмеження щодо використання частини коштів на своєму Рахунку, будь-яким доступним способом не встановив, у зв'язку з чим, будь-які порушення умов договору з боку АТ «Ощадбанк» відсутні.

Також пояснив, що відповідно до роз'яснень, викладених у Листі НБУ від 18.08.2004р «Про деякі питання застосування ЦК України в банківській діяльності» передбачення умовами договору нульової процентної ставки на залишок рахунку відповідає положенням ч.1 ст.1070 ЦК України. Та положення ч.2 ст.1070 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються. Тому твердження Позивача про невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства, а є такими, що не відповідають дійсності. Також зазначає, що посилання на процесуальні порушення при розгляді справи є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (скорочене офіційне найменування - АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір №2160750 про відкриття та обслуговування банківського рахунку за пакетом «Стандартний», випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов якого банк відкрив поточний рахунок на ім'я ОСОБА_4 НОМЕР_1. На який, згідно із випискою по картковому рахунку за період з 17.10.2014р по 06.04.2015р банком було зараховані надходження грошових коштів: 243,60грн - 17.10.2014р; 32876,11грн - 12.12.2014р; 3284,43грн - 13.03.2015р; 39,90грн - 06.04.2015р, в загальній сумі 36444,04грн. Залишок коштів, у розмірі 35640грн, з вказаного рахунку знятий позивачем 02.08.2017р.

Згідно п.1.1.3 укладеного між сторонами Договору визначено, що процентна ставка на залишок коштів за рахунком складає 0.00% річних. Процентна ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає 9.00% річних. Банк нараховує та сплачує клієнту проценти у валюті рахунку на залишок коштів, що находяться на рахунку та за послугою «Мобільні заощадження», у розмірі та порядку, що встановлені Договором та Правилами (п.2.2 Договору).

Відповідно до п.4.4.1 Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами в АТ «Ощадбанк», що затверджені постановою правління АТ «Ощадбанк» від 28.03.2012 року №196, у редакції, яка діяла на час укладення Договору, (далі Правила) клієнт має право скористатися послугою «Мобільні заощадження», встановивши обмеження щодо використання частини коштів на Рахунку з метою отримання доходу у вигляді підвищених процентів, які нараховуються на цю частину коштів.

Згідно п.4.4.2 Правил у разі встановлення клієнтом обмеження щодо використання частини коштів на Рахунку, така сума коштів вважатиметься накопичувальною сумою коштів. Накопичувальна сума коштів є недоступною для використання клієнтом до моменту, коли у порядку, визначеному п.4.4.5 цих Правил, буде знято встановлене клієнтом обмеження щодо використання частини коштів Рахунку.

Банк нараховує клієнту проценти на залишок коштів, що знаходяться на Рахунку та за послугою «Мобільні заощадження», у розмірі та порядку, що встановлені Договором та цими Правилами. Сплата процентів, нарахованих на залишок коштів, що знаходяться на Рахунку та за послугою «Мобільні заощадження», здійснюється щомісячно в день білінгу та в день, що передує дню закриття Рахунку. (п.4.4.3 Правил)

Відповідно до п.4.4.5 Правил обмеження щодо використання частини коштів на Рахунку може бути встановлене/зняте: 1) в установі Банку, в якій обслуговується Рахунок; 2) через контакт-центр Банку; 3) через банкомат; 4) через систему WEB-банкінг «Ощад24/7» та/або Mobile-банкінг «Ощад 24/7»; 5) через смс-банкінг. Якщо залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» становить менше ніж 1грн. (1 дол. США) 1 євро - проценти на такий залишок коштів не нараховуються. (п.4.4.6 Правил)

Таким чином, для користування послугою «Мобільні заощадження», позивач повинен був будь-яким із зазначених способів встановити обмеження щодо використання частини (або всіх наявних) коштів, що зберігалися на його картковому рахунку.

З матеріалів справи убачається, що позивач послугу «Мобільні заощадження» відповідно до Правил не встановлював та не користувався нею, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_4 за період з 01.08.2014р по 19.10.2017р, згідно якої баланс рахунку «Мобільні заощадження» становить 0.00 грн., а також службовою запискою начальника відділу бек-офісу філії-Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» №25-11/2-365 БТ від 01.11.2017р щодо карткового рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4, згідно якої рахунок за послугою «Мобільні заощадження» не було відкрито.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору та порушення його прав з боку відповідача.

Апеляційний суд відхиляє аргументи позивача щодо невірного застосування судом першої інстанції правових норм, оскільки з матеріалів справи убачається, що між сторонами виникли правовідносини які витікають з договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, випуск та надання платіжної картки які врегульовані главою 72 ЦК України.

Частиною першою статті 1067 цього Кодексу визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Приписами частин першої та четвертої статті 1061, статті 1070 ЦК України визначено умови щодо сплати банком процентів на суму вкладу та процентів за користування коштами, що знаходяться на рахунку в банку, під час дії укладеного сторонами договору.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності умов договору вимогам чинного законодавства, застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.1070 ЦК України та нарахування процентів на розміщені на рахунку грошові кошти у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, апеляційним судом не приймаються до уваги. Частиною першої ст.1070 ЦК України визначено, що за користування грошовими коштами, які знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу (ч.2 ст.1070).

Зі змісту наведених норм убачається, що договором банківського рахунка може бути передбачено, що проценти за користування грошовими коштами можуть не нараховуватися і не сплачуватися (таке ж стосується і встановлення нульового проценту). Положення ч.2 ст.1070 ЦК України (нарахування відсотків у розмірі, який звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу), підлягає застосуванню у разі якщо відповідні умови щодо нарахування та виплати процентів договором не встановлено.

Проте зі змісту укладеного між сторонами договору убачається, що умовами договору чітко регламентовано розмір та порядок нарахування процентів. У тому числі, право на застосування підвищених відсотків у розмірі 9% річних за умови використання послуги «Мобільні заощадження».

Відповідно о ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що договір про відкриття та обслуговування рахунку укладений у письмовій формі, що відповідає вимогами параграфу 1 глави 72 розділу ІІІ Цивільного кодексу України та не потребує нотаріального посвідчення і підписаний сторонами. Особа, яка вчиняла правочин мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. У судовому порядку недійсним вказаний правочин не визнаний. Між сторонами досягнута згоди з усіх істотних умов договору та позивачем не доведено, що укладена угода не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, тому договір є правомірним.

Доводи апеляційної скарги щодо відповідачем порушено зобов'язання по нарахуванню 9% річних на послугу «Мобільні заощадження» не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п.2.1. укладеного між сторонами Договору визначено, що режим функціонування Рахунку та надання послуг «Мобільні заощадження» встановлено Правилами.

Зі змісту договору убачається, що послуга «Мобільні заощадження» це окрема послуга, механізм надання якої регламентується Правилами, з якими позивач був ознайомлений під час підписання вказаного Договору та підписавши договір надав свою згоду на їх застосування. Процентна ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає 9.00% річних.

Відповідно до п.4.4.1 Правил клієнт має право скористатися послугою «Мобільні заощадження», встановивши обмеження щодо використання частини коштів на Рахунку, з метою отримання доходу у вигляді підвищених процентів, які нараховуються на цю частину коштів.

Таким чином, користування послугою «Мобільні заощадження» є правом позивача та можливо лише за умови обмеження щодо використання частини коштів на своєму Рахунку, будь-яким доступним способом. Але позивачем свідомо вказаною послугою не скористався та не встановив відповідні обмеження. Відповідно до ч.3 ст.1066 ЦК України банк не має права самостійно визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Тому у відповідача відсутні були підстави для нарахування відсотків за послугою «Мобільні заощадження» та будь-які порушення умов договору з боку АТ «Ощадбанк» відсутні.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивача не було належним чином ознайомлено з Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами в АТ «Ощадбанк», тому відсутні правові підстави для їх застосування так як вони спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п.4.3 Договору підписанням цього Договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з Правилами та Тарифами, погоджується вважати положення вказаних Правил та Тарифів обов'язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього Договору.

Позивач, підписавши договір погодився з такими умовами, розміром процентів за та іншими умовами їх нарахування, що передбачені Правилами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Обставинами які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача є наявність порушень його прав з боку відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог, у тому числі неналежного ознайомлення його з умовами укладеного договору під час його підписання.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги що судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, які витікають з договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, що виключає застосування до спірних правовідносин положень статей 23, 1167 ЦК України якими передбачена відшкодування моральної шкоди, як відповідальність, яка застосовується в деліктних правовідносинах. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, зокрема статей 1058 - 1060 ЦК України, якими відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом норм процесуально права та порушення принципу незалежності і безсторонності суду, як того вимагає ч.1 ст. 6 Європейської конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, не підтверджуються матеріями справи.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено в позовній заяві, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи