Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 712/9803/16-ц

провадження № 61-33780св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Мельник І. О. від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л. від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 15 квітня 2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та приватним підприємством «Алекс і В», директором якого є позивач ОСОБА_4, було укладено договір підряду № 01-04-10 на будівельно-монтажні роботи з реконструкції складського приміщення сільськогосподарської продукції з надбудовою під магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_1.

Вважаючи, що будівельні роботи за вказаним договором були виконані неналежним чином і ОСОБА_4 були привласнені сплачені за договором кошти, ОСОБА_7 звертався до правоохоронних органів, проте 18 грудня 2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було закрите у зв'язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Позивач вказував, що під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 надавав свої пояснення та повідомив неправдиву інформацію, що порушує його честь та гідність і зумовило нанесення йому моральної шкоди.

Так, ОСОБА_6, з яким він не має правовідносин, звинуватив його у вчиненні злочину, а саме: «Благодаря этому товарищу от меня ушла жена...», «А шахрайство он затевал сразу... Он предъявил фальшивые документы». Також порушив його ділову репутацію та гідність, вказуючи, що ним неякісно було побудовано магазин «Пассаж», що знаходиться на центральному ринку у м. Черкаси. При цьому вказував: «..он строил Пассаж на базаре, который течет до сих пор, который - клянут того Деревянка. который потек при первом дожде... Его как предпринимателя до сих пор клянут за этот Пассаж».

Посилаючись на те, що поширена відповідачем негативна інформація про нього не відповідає дійсності та в результаті поширення якої йому було завдано важких та сильних душевних переживань, моральних страждань, ОСОБА_4 просив визнати недостовірною поширену ОСОБА_6 04 квітня 2016 року у апеляційному суді Черкаської по справі № 712/1588/16-к негативну інформацію про те, що він є шахраєм, надавав підроблену документи, неякісно побудував магазин «Пассаж» на центральному ринку м. Черкаси, а також, що дії ОСОБА_4 стали причиною розірвання шлюбу ОСОБА_6 з його дружиною та просив стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 185 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позивачем того факту, що поширена відповідачем інформація в апеляційному суді Черкаської області в ході розгляду кримінальної справи порочить його честь та гідність, або порушує особисті немайнові права позивача, а тому відсутні підстави для визнання її недостовірною та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки виступ ОСОБА_6 у апеляційному суді під час розгляду матеріалів кримінального провадження, не є фактичним твердженням, а побудований у формі запитань та відповідно має оціночне судження.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій надано неправильну юридичну оцінку поширеній відповідачем інформації, оскільки вона має стверджувальний, категоричний характер та вказує на конкретні факти і не може бути віднесена до оціночних суджень.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що під час розгляду матеріалів кримінального провадження в апеляційному суді ОСОБА_6 поширив негативну інформація про нього, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 17 вказаної Постанови, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Зважаючи на вищевикладене та проаналізувавши долучений до матеріалів справи витяг роздруківки технічного запису судового засідання у справі № 712/1588/16-к із матеріалів кримінального провадження за скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, суд дійшов висновку, що пояснення, надані ОСОБА_6 у судовому засіданні, не можуть вважатися недостовірною інформацією відповідно до вимог статті 277 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт порушення прав позивача, завдання йому моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача за заявленими ним вимогами не знайшов свого підтвердження, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог щодо визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило