Справа №487/8699/18
Провадження №6/487/235/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2018 року старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2, у праві виїзду за межіУкраїни без вилучення паспортного документу, до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів.

Свої вимоги державний виконавець мотивував тим, що у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області здійснюється зведене виконавче провадження № 46459774 з виконання виконавчого листа з виконання: виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 21.03.2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 64324,00 грн.; виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 15.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 49817,32 грн.; виконавчого листа по справі №2/487/1887/14 виданого 23.09.2014 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БрокбізнесБанк» боргу у розмірі 16916,01 грн.; виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 03.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави боргу у розмірі 179,40 грн.; постанови по справі № 43788272 виданої 05.09.2014 року Заводським відділом ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави витрати виконавчого провадження у розмірі 80,00 грн.; постанови по справі № 43788272 виданої 07.07.2014 року Заводським відділом ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у розмірі 2197,60 грн.; постанови по справі № 111211 виданої 04.04.2018 року УПП у м.Миколаєві про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штраф у розмірі 680,00 грн.

Боржник ОСОБА_2 не вчиняє дій, спрямованих на виконання рішення суду. Таким чином у державного виконавця та стягувача є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобовязань за рішенням суду. У звязку з невиконанням боржником рішення суду виникає необхідність в обмеженні боржника у праві виїзду за межі України, що може сприяти виконанню рішення та відновленню порушених прав стягувача.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, подання підтримує у повному обсязі.

Вивчивши доводи подання, суд приходить до наступного.

На примусовому виконанні у Заводському ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження№ 46459774 з виконання виконавчого листа з виконання: виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 21.03.2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 64324,00 грн.; виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 15.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 49817,32 грн.; виконавчого листа по справі №2/487/1887/14 виданого 23.09.2014 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БрокбізнесБанк» боргу у розмірі 16916,01 грн.; виконавчого листа по справі №490/5485/13-ц виданого 03.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави боргу у розмірі 179,40 грн.; постанови по справі № 43788272 виданої 05.09.2014 року Заводським відділом ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави витрати виконавчого провадження у розмірі 80,00 грн.; постанови по справі № 43788272 виданої 07.07.2014 року Заводським відділом ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у розмірі 2197,60 грн.; постанови по справі № 111211 виданої 04.04.2018 року УПП у м.Миколаєві про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штраф у розмірі 680,00 грн.

Державним виконавцем відкрито виконавчі провадження на підставі вищезазначених виконавчих документів.

В строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання, рішення боржником не виконано.

Згідно відповіді ОАДБ УМВС України в Миколаївській області боржник прописаний за адресою: м.Миколаїв пров. 5 Парниковий 10.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру №41 за адресою: м.Миколаїв вул.. Лазурна 52-А.

Відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга №28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, щопов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Згідно п.1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.19 ч.2ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

У матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та можливість боржника добровільно виконати рішення суду у встановлений постановами строк.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею11 Закону України "Про виконавче провадження"та статтею 441 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1,2,3ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеною цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, положеннями п.5 ч.1ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, ухилення від виконання зобовязань, покладених на громадянина судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межіУкраїни повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії що до примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без викликучи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, розділу ХІ «Обмежень у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну», при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду боржника, до виконання зобов'язань за рішенням подання, повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється подання; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Державним виконавцем при звернені з поданням цих вимог не було дотримано. В обґрунтування подання суду не надано жодних доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, відсутні відомості щодо направлення на адресу боржника викликів державного виконавця, та отримання останнім таких викликів, відсутні акти виходу державного виконавця за адресою проживання боржника. Також до подання не надано жодних документів, які містять відомості щодо повноти вжиття державних виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_2 має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення шляхом вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судових рішень, або безпідставно не з'являється на виклики державного виконавця та умисно ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків, суду не надано.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що законних підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає державному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючисьст.33 Конституції України, ст.441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В.Щербина