Провадження № 2/229/1296/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Варламової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРАСТМОТОРС» про визнання договору недійним та стягнення грошових коштів.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ТОВ «ТРАСТМОТОРС» про визнання договору доручення недійсним та стягнення грошових коштів у розмірі 31 490,00 грн.

У позовних вимогах позивач ОСОБА_1 зазначила, що 25 вересня 2018 року на веб-сайті OLX вона побачила оголошення про продаж автомобілів "RENAULT DUSTER" 2014 року випуску за ціною 132 000 гривень. Зацікавившись зазначеною пропозицією, вона звернулась за отриманням інформації по вказаному в оголошенні телефону. В телефонному режимі їй повідомили, що офіс підприємства, що здійснює продаж авто, знаходиться в місті Харкові на проспекті Гагаріна 43. 27 вересня 2018 року вона разом із чоловіком ОСОБА_2, приїздили за вказаною адресою. В офісі, особа, яка представилася менеджером ТОВ "ТРАСТМОТОРС", на ім"я Валентина, повідомила про те, що їх підприємство реалізує транспортні засоби, які перебувають на складах з залишків 2013-2014 років, тому ціна є дещо нижчою ніж ринкова. Самі автомобілі знаходяться на складі за межами міста Харкова і для купівлі автомобіля "RENAUTT DUSTER" за ціною у сумі 132 000 грн необхідно укласти договір та оплатити обов'язковий платіж (аванс) у сумі 31 490 грн., який входитиме у вартість автомобіля. Менеджер взяла у позивача копію паспорта та ідентифікаційного коду для того, щоб підготувати договір, а також повідомила, що автомобіль буде доставлений в цей же день в один з автосалонів міста Харкова, протягом двох годин після оплати авансу. В офісі позивач підписала договір № Т-1005 від 27 вересня 2018 року. В той же день, 27 вересня 2018 року приблизно в 12-00 год., вона здійснила оплату згідно наданого рахунку у відділенні №20-03 АБ "Південний" у сумі 31490,00 гри. Після оплати вона звернулась в офіс для з'ясування порядку отримання автомобіля. Їй повідомили, що оплачені нею кошти ще не надійшли на рахунок підприємства та запропонували зачекати до наступного дня або повертатись додому, а автомобіль буде найближчим часом доставлений в один з автосалонів м. Краматорська. Оскільки місця де зупинитись у м. Харкові у сторін не було, а знімати житло було дорого, позивач разом з чоловіком повернулись до м. Дружківці. Дорогою додому позивач ОСОБА_1 уважно перечитала підписаний договір. Виявилось, що цей договір є договором доручення, за яким ТОВ "ТРАСТМОТОРС" вчиняє від її імені дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводжування послуг та проведенням робіт, повязаних із сприянням мені в укладанні договорів за якими вона в подальшому отримає у власність транспортний засіб. Причому зазначено автомобіль "RENAULT Logan Life 1.0 МКП5.4*2", невідомого року випуску, а не "RENAULT DUSTER". Вартість транспортного засобу визначена на рівні 314 900,00грн, а винагорода повіреного, що становить: від вартості транспортного засобу - 31 490,00 грн. Наступні кілька днів вона телефонувала до ТОВ "ТРАСТМОТОРС", але її запевнили, що все гаразд та під різними приводами переносили дату доставки автомобіля, запевняли що буде доставлений саме "RENAULT DUSTER. Вона повідомила про те, що хоче розірвати вказаний договір та повернути кошти, а не продовжувати співпрацю. Їй було запропоновано надати відповідну заяву на адресу ТОВ "ТРАСТМОТОРС". 03 жовтня 2018 року позивач написала заяву на повернення сплачених коштів у сумі 31490,00 грн. та направила її за адресою знаходження ТОВ «ТРАНСМОТОРС". Однак, а ні коштів, а ні відповіді від підприємства отримано не було. Таким чином, 27 вересня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ "ТРАСТМОТОРС" було укладено договір доручення № Т-1005 предметом якого є автомобіль марки "RENAULT Logan Life 1.0 МКП5.4*2". Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12 жовтня 2018 року ТОВ "ТРАСТМОТОРС" змінило назву на ТОВ "ПІВІСЕНС ПЛЮС", а також юридичних адресу. Умови укладеного договору доручення № Т-1005 від 27 вересня 2018 року, зокрема ті, що стосуються винагороди повіреного, порядку і наслідків дострокового припинення договору та відповідальності сторін є несправедливими. Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору як за ініціативою споживача послуг, так і за ініціативою відповідача, а також звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що приводить до дисбалансу договірних відносин. Умови укладеного сторонами договору доручення, є несправедливими, скільки в порушення вимог розумності, добросовісності та справедливості позбавляють мене, як споживача послуг, можливості відмовитись від договору без втрати сплачених мною коштів в рахунок винагороди повіреному, не зважаючи на те. чи виконувались повіреним будь-які роботи на виконання доручення, що суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст.1008, 1009 ЦК України. Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір доручення № Т-1005 від 27 вересня 2018 року укладений між мною, нею та ТОВ "ТРАСТМОТОРС"; стягнути з ТОВ «ТРАСТМОТОРС» її користь сплачені грошові кошти в розмірі 31 490,00 гривень.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. До суду надала заяву про розгляд справи за її участі, на позові наполягає.

Представник відповідача ТОВ «ТРАСТМОТОРС» до суду не зявився, виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http:// court.gov.ua/fair).

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За змістом ч.1 ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Пунктом 1 ч.1 ст.1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору.

За змістом ч.2 ст.1008 довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

За змістом ч.1 ст.1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

27 вересня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС» (ПОВІРЕНИЙ) та ОСОБА_1 (ДОВІРИТЕЛЬ) було укладено договір доручення № Т-1005 (далі-договір), відповідно до п. 1.1. умов договору, повірений уповноважений діяти від імені та в інтересах довірителя, зобовязаний вчиняти в порядку та на умовах, визначеним цим договором , на території України юридичні дії, щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводженнч послуг та проведення робіт, повязаних із сприянням довірителю в укладанні ним та/або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір за яким довіритель у подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах, найбільш вигідних для довірителя.

Відповідно до п. 3.1 договору, за надання послуг з цим договором, довіритель зобовязаний сплатити на рахунок повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п. 1.3 договору та становить 31 490,00 грн.

Згідно з копією квитанції від 27 вересня 2018 року №ПН №1351, ОСОБА_1 у акціонерному банку «Південний» м. Харків сплатила на користь ТОВ «ТРАСТМОТОРС» оплату за товар згідно договору від 27 вересня 2018 року у розмірі 31 490,00 грн.

Відповідно до п.4.1 даний договір може бути припинений шляхом односторонньої відмови Повіреного у випадку відсутності можливості у повіреного укласти правочин щодо поставки, купівлі-продажу транспортного засобу за вартістю, яка вказана у даному договорі з урахуванням п.1.3 даного договору або у разі не виконання умов договору довірителем щодо строків та розмірів проведення оплат по договору.

Пунктом 5.4 визначено, що у випадку порушення довірителем умов, визначених п.2.2.3 договору (щодо перерахування вартості транспортного засобу протягом 60 днів з дати укладення Договору) зобов'язання сторін припиняються та повірений зобов'язаний повернути Довірителю всі сплачені на виконання п.1.3.договору кошти, однак винагорода поверненню не підлягає.

Згідно з п. 4.1.1 договору визначено, що у разі односторонньої відмови від договору повіреного поверненню підлягають лише кошти, зазначені в п.1.3 договору (вартість автомобіля), повернення винагороди чи її частки взагалі не передбачено.

Пунктом 4.2.1 передбачено, що у випадку відмови довірителя від договору в односторонньому порядку протягом трьох днів з моменту укладення даного договору поверненню підлягає 50% від сплаченої винагороди повіреного, а у випадку, коли заява про відмову від договору подана довірителем з порушенням вказаного строку, винагорода, яка вказана у п.3.1 даного договору поверненню не підлягає.

Водночас, відповідач у справі, за змістом укладеного договору не несе відповідальності за порушення умов договору, окрім обов'язку повернути сплачену винагороду у випадку порушення ним своїх зобов'язань за договором, якщо не доведе, що таке порушення сталось не з його вини (п.5.3 Договору), та сплати неустойки у розмірі відсотку від розміру невиконаного зобов'язання, у випадку несвоєчасного перерахування коштів довірителю (п.5.8 Договору).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В укладеному договорі наслідки розірвання договору, в тому числі і за ініціативою повіреного, передбачають утримання на користь останнього від 50% до 100% суми сплаченої винагороди, водночас будь-яка відповідальність, компенсація, відповідача, за порушення умов договору окрім повернення сплачених коштів, відсутня.

Також умовами п.4.1 договору, надається право повіреному в односторонньому порядку відмовитися від договору у випадку відсутності можливості у повіреного укласти правочин щодо поставки, купівлі-продажу транспортного засобу за вартістю, яка вказана у даному договорі з урахуванням п.1.3 даного договору або у разі невиконання умов договору Довірителем щодо строків та розмірів проведення оплат по договору.

Така відмова, в свою чергу, дає за умовами договору право відповідачу не повертати 50% отриманої ним винагороди в сумі 31 490 грн. (п.4.2.1).

Такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, а тому в силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

Оскільки визнання недійсними вказаних умов договору, зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними положень договору, відповідно до положень ч. 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1, 3 ст.203, ч. З ст.215 ЦК України, оспорюваний договір має бути визнаний недійсним в цілому.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Суд встановив, що 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до ТОВ «ТРАСТМОТОРС» з вимогою зробити повернення сплачених грошових коштів у розмірі 31 490 грн. 00 коп, які були сплачені нею за договором № Т-1005 від 27 вересня 2018 року. Відповідач не надав відповіді на заяву.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як зазначено в ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стосовно підстав для визнання спірного договору недійсним, а саме щодо несправедливих умов, які містяться в ньому, то суд зазначає наступне.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів про перехід прав і обов'язків від ТОВ «ТРАСТМОТОРС» до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС», тобто ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» не є правонаступником ТОВ «ТРАСТМОТОРС», а тому грошова винагорода підлягає стягненню з ТОВ «ТРАСТМОТОРС».

З огляду на викладене, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору доручення № Т-1005 від 27 вересня 2018 року та в частині стягнення з відповідача ТОВ «ТРАСТМОТОРС» грошову винагороду у розмірі 31 490,00 грн.

На підставі ст.. 12, 13, 80, 81, 137, 247 ч.2, 263, 264, 265, 280, 289 ЦПК України, ст.ст. 216, 220, 230, 236, 799, 807, 808 ЦК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ТРАСТМОТОРС» про визнання договору недійним та стягнення грошових коштів, задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір доручення № Т-1005 від 27 вересня 2018 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "ТРАСТМОТОРС" (ЕДРПОУ 41945751).

Стягнути з ТОВ «ТРАСТМОТОРС» () (р/р 2794 в АТ "ОТП БАНК" , МФО 300528, юридична адреса 61057, м. Харків, пров. Театральний, буд. 2), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачену грошову винагороду в розмірі 31 490 (тридцять одна тисяча чотириста дев'яносто) грн.00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя: О. М. Грубник