Справа № 490/905/16-ц
н/п 2/490/1245/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1. Вступна частина

10 грудня 2018 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судового засідання Нірши Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа - ОСОБА_2, про визнання договорів недійними, -

ІІ. Описова частина

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13.06.2016 року в розмірі 147 816 дол. США 11 центів (еквівалент 3 384 235 грн. 06 коп.).

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "ОТП Банк", в якому просив визнати недійсним Кредитний договір № ML-400/127/2006 від 13.06.2006 року, Додатковий договір № 1 від 26.09.2011 року, Додатковий договір № 2 від 28.04.2014 року та Іпотечний договір PCL-400/281/2006 від 13.06.2006 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що 16.06.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір. ПротеОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 147 816 дол. США 11 центів.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що Банк порушив умови Кредитного договору, оскільки графік платежів був змінений без його згоди.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, обґрунтовуючи це тим, що між нею та ТОВ «Факторинг» не існує жодних договірних відносин, та останній не довів наявність своїх повноважень виступати від імені позивача та головним чином не повідомив номер рахунку на який необхідно перерахувати грошові кошти (як це передбачено договором поруки), через що в неї не було підстав, ані серйозно ставитися до заявленої вимоги, ані виконувати її. Крім того відповідач вважає розмір позовних вимог недоведеним.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що Кредитний договір суперечить законодавству України, оскільки його умови є незрозумілими, несправедливими та такими, що штовхають позичальника у «боргову яму». Відповідач за зустрічним позовом, ані перед укладенням, ані під час укладання Кредитного договору не надав повної інформації передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник відповідача за зустрічним позовом проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що всі умови договору Банком були виконані в повному обсязі, відповідно підстав для визнання Іпотечного договору, Кредитного договору та додатків до нього нелійсним не має.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 05.02.2016 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду.

Ухвалою суду від 12.04.2016 року по справі було призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження.

11.07. 2016 року до суду надійшли матеріали цивільної справи та повідомлення експерта № 350/351 про неможливість надання висновку судової економічної експертизи, які передані судді Подзігун Г. В. 12.07. 2016 року.

Ухвалою суду від 12.07.2016 року провадження по справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.07.2016 року по справі було призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження.

18.01.2017 року до суду надійшли матеріали цивільної справи та повідомлення експерта № 723/724 про неможливість надання висновку судової економічної експертизи, які передані судді Подзігун Г. В. 25.01.2017 року.

Ухвалою суду від 25.01.2017 року провадження по справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.03.2017 року по справі було призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження.

31.10.2017 року до суду надійшли матеріали цивільної справи та висновок експерта № 17-349/350.

Ухвалою суду від 30.10.2017 року провадження по справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому, неодноразово представниками позивача подавалися заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вони просили про задоволення позову та не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачі за первісним позовом у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення первісного позову заперечували в повному обсязі, зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Враховуючи заяви учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

ІІІ. Мотивувальна частина

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Як вбачається із матеріалів справи, 13 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками у зв'язку зі зміною найменування є ПАТ «ОТП Банк») було укладено Кредитний договір № ML-400/127/2006, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати їй грошові кошти у розмірі 170 000 дол. США з кінцевим строком повернення до 12 червня 2021 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов Кредитного договору та Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є Додатком № 1 до Кредитного договору. Цільове використання кредиту - купівля нерухомого майна.

Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка - 11% річних, яка є незмінною на весь строк дії Кредитного договору. Повернення кредиту та сплата процентів за ним відбувається шляхом сплати Позичальником Ануїтетних платежів. Сума кредиту та процент щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору.

Відповідно до умов вищевказаного договору за користування Кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених нижче, а саме:

1.4.1.1.Проценти за користування Кредитом розраховуються Банком наступним чином:

1.4.1.2.1.4.1.1.1. У разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку Річної бази нарахування процентів.

1.4.1.3.Проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше лати повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до кредитного договору №МЬ-400/127/2006), кожного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст.1.5. цього Договору.

1.4.1.4.При надходження до Банку коштів для виконання Боргових зобов'язань, Банк направляє такі кошти на погашення Боргових зобов'язань наступній черговості, крім випадків передбачених цим Договором:

-прострочені проценти за користування Кредитом (якщо прострочка матиме місце);

-проценти, нараховані на прострочену до повернення суму Кредиту (яки прострочка матиме місце);

-прострочена до повернення сума Кредиту (якщо прострочка матиме місце);

-пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочка матиме місце);

-пеня за неповернення в строк суми Кредиту (якщо прострочка матиме місце);

-строкові проценти за користування Кредитом;

-штраф за нецільове використання Кредиту;

-сума основного боргу за Кредитом.

При цьому Банк має право змінити порядок погашення Боргових зобов'язань цим Договором. За запитом Позичальника, банк інформує Позичальника в письмов формі про черговість погашення Боргових зобов'язань, що застосовувалась.

До Кредитного договору між Банком та позичальником було також укладено додаткову угоду, якою вносилися зміни до графіку погашення кредиту.

Додатком №1 до Кредитного договору №ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року є Графік повернення Кредиту та сплати відсотків (т.1, а.с.11- т.2, а.с.149-150), згідно з яким:

-термін погашення заборгованості поділено на 180 місяців з 17.07.2006 14.06.2021;

-з 17.07.2006 по 17.05.2021 включно щомісячний внесок становить 1951,00 доларів США;

-останній внесок 14.06.2021 становить 1951,69 доларів США;

-на кожну дату визначено залишок заборгованості за кредитом;

-загальна сума внесків за весь період становить 351 180,69 доларів США, в тому числі: загальна сума погашень основної суми боргу - 170 000,00 доларів США, загальна сума відсотків за користування кредитом - 181 180,69 доларів США.

Окрім того, 13 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-400/160/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі.

При цьому, Договором поруки передбачено, що відповідачі відповідають як солідарні боржники.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти у передбаченому договором розмірі.

В той же час, відповідачі свої грошові зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконують, що привело до виникнення заборгованості з повернення кредиту, яка відповідно до розрахунків Банку складає 147 816,11 дол. США (еквівалент 3 384 235 грн. 06 коп.), з яких:

-127 554,28 дол. США (еквівалент 2 920 342 грн. 48 коп.) - заборгованість за кредитом;

- 20261,83 дол. США (еквівалент 463 892 грн. 57 коп.) - заборгованість за процентами.

Відповідно до висновку експерта № 17-349/350 від 25.10.2017 року наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредитом та погашення основної суми боргу перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам кредитного договору №ML-400/l27/2006 від 13 червня 2006 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за Кредитним договором станом на 10.12.2015 року. Загальна сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) станом на 10.12.2015 у сумі 127 554,28 доларів США (двадцять сім тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири долари США 28 центів) (еквівалент за курсом НБУ на 10.12.2015 - 2 920 344,78 грн.) підтверджується. Проте загальна заборгованість за кредитним договором №МL-400/127/2006 від 13.06.2006 підтверджується не у сумі 147 816,11 доларів США, а у сумі 147 810,49 доларів США (сто сорок сім тисяч вісімсот десять доларів США 49 центів) (еквівалент за курсом НБУ на 10.12.2015 - 3 384 109,05 грн.).

Розбіжність складає 5,62 доларів США (п'ять доларів США 62 центи) та пояснюється тим, що до Розрахунку заборгованості банку /т.З, а.с.35-36/ включено суму нарахованих відсотків на прострочену суму основного боргу тіла кредиту) за 10.12.2015.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Підпункт 9 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції: справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частина 1 статті 215 ЦК України: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 215 ЦК України: Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 525 ЦК України: одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 526 ЦК України: зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 549 ЦК України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України: якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 610 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частина 1 статті 611 ЦК України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 статті 625 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 1 статті 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України: зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписання договору свідчить про погодження сторонами всіх його умов.

Частина 1 статті 634 ЦК України: договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частина 1 статті 638 ЦК України: договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частина 1 статті 1055 ЦК України: кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частина 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чина на момент укладення Кредитного договору): перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на

страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частина 4 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чина на момент укладення Кредитного договору): за наявності у роботах (послугах) істотних відступів від умов договору або інших істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

ОЦІНКА СУДУ

Як було встановлено судом, 13 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками у зв'язку зі зміною найменування є ПАТ «ОТП Банк») було укладено Кредитний договір № ML-400/127/2006, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати йому грошові кошти у розмірі 170 000 дол. США з кінцевим строком повернення до 12 червня 2021 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов Кредитного договору та Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є Додатком № 1 до Кредитного договору.

На час розгляду справи вказана заборгованість відповідачами не погашена, що призводить до порушення законних прав та інтересів Банку, у зв'язку з чим вони підлягають судовому захисту.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобов'язальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, сплату пені за порушення виконання зобов'язання за Кредитним договором передбачено було також і Кредитним договором (з урахуванням усіх змін і доповнень).

Підставою для виникнення у кредитора права на неустойку є невиконання або неналежне виконання боржником свого зобов'язання.

Крім того, до зобов'язання може застосовуватися заходи забезпечення його належного виконання. Так, згідно зі ст. ст. 546, 549, 553 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою. При цьому, статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Всупереч положенням цивільного законодавства України, умов укладених договорів відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином.

У зв'язку з цим, 14.12.2015 року за вих. № 2000 та № 1000 відповідачам було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, якими позивач вимагав від позичальника та поручителя достроково погасити існуючу заборгованість у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до висновку експерта № 17-349/350 від 25.10.2017 року підтверджується загальна сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) станом на 10.12.2015 у сумі 127 554,28 доларів США двадцять сім тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири долари США 28 центів) (еквівалент за курсом НБУ на 10.12.2015 - 2 920 344,78 грн.). Проте загальна заборгованість за Кредитним договором №МL-400/127/2006 від 13.06.2006 підтверджується не у сумі 147 816,11 доларів США, а у сумі 147 810,49 доларів США (сто сорок сім тисяч вісімсот десять доларів США 49 центів) (еквівалент за курсом НБУ на 10.12.2015 - 3 384 109,05 грн.).

Розбіжність складає 5,62 доларів США (п'ять доларів США 62 центи) та пояснюється тим, що до Розрахунку заборгованості банку включено суму нарахованих відсотків на прострочену суму основного боргу тіла кредиту) за 10.12.2015.

Відповідно до вищевказаного висновку експерта розмір щомісячного платежу (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу), визначений Банком у графіку платежів в розмірі 1 951,00 доларів США відповідає умовам укладеного між сторонами Кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, відповідно до умов Кредитного договору, ст. ст. 525, 526, 554, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі не виконують зобов'язань, узятих на себе за Кредитним договором та Договором поруки, з них слід стягнути на користь Банку у солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13.06.2006 року в загальному розмірі 147 810, 49 дол. США (еквівалент 3 384 109 грн. 05 коп.), з яких: 127 554,28 дол. США (еквівалент 2 920 342 грн. 48 коп.) - заборгованість за кредитом; 20 256,21 дол. США (еквівалент 463 764 грн. 27 коп.) - заборгованість за процентами.

За такого, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання недійсним Кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13.06.2006 року, Додаткового договору № 1 від 26.09.2011 року, Додаткового договору № 2 від 28.04.2014 року та Іпотечного договору PCL-400/281/2006 від 13.06.2006 року.

Вказуючи на невиконання банком вимог закону про надання йому перед укладенням договору в письмовій формі інформації про істотні умови договору, які передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинним на момент укладення Кредитного договору»), зокрема щодо детального розпису сукупної вартості кредиту та умов кредитування, позивач за зустрічним позовом вважає наведені обставини підставою для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписання договору свідчить про погодження сторонами всіх його умов.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення спірного договору, на порушення якої посилається позивач в обґрунтування заявленого позову, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

У спірних правовідносинах факт повідомлення банком позивача у письмовій формі про умови кредитування перед укладенням договору не доведений, однак текст спірного договору та доданий до нього графік платежів, які підписані сторонами, в тому числі ОСОБА_1, містять положення як про фіксовану процентну ставку, так і про реальну процентну ставку за кредитом.

Однак сам по собі факт ненадання споживачеві передбаченої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації про споживчий кредит не тягне за собою недійсність договору, а є підставою для покладення на кредитора відповідальності, встановленої статтею 15 зазначеного Закону (розірвання договору, відшкодування збитків).

Таким чином судом встановлено, що кредитний договір ML-400/127/2006 від 13.06.2016 року Додатковий договір № 1 від 26.09.2011 року, Додатковий договір № 2 від 28.04.2014 року та Іпотечний договір PCL-400/281/2006 від 13.06.2006 року укладені сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які були ними обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочини суперечать ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав, встановлених нормами ЦК України для визнання правочинів недійсним, тому вимоги позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути судовий збір у розмірі по 25 380 грн. 82 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ІV. Резолютивна частина

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13.06.2006 року в загальному розмірі 147 810, 49 дол. США (еквівалент 3 384 109 грн. 05 коп.), з яких: 127 554,28 дол. США (еквівалент 2 920 342 грн. 48 коп.) - заборгованість за кредитом; 20 256,21 дол. США (еквівалент 463 764 грн. 27 коп.) - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі по 25 380 грн. 82 коп. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання Кредитного договору №ML-400/127/2006 від 13.06.2006 року, Додаткового договору №1 від 26.09.2011року, Додаткового договору №2 від 28.04.2014 року та Іпотечного договору PCL-400/281/2006 від 13.06.2006 року недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2018 року.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН