АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» серпня 2018 року

м. Харків

справа № 619/1885/17

провадження № 22-ц/790/3477/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Маміної О.В., Бровченка І.С.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представників прокуратури - Ногіної О.М., Горгуль Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника ГУ «Держгеокадастр» - Соловйової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянкиза апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області -Гончаренка А.М. на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року(ухвалене суддею Нечипоренко І.М.),-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна Українизвернувся до суду з позовом до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що прокуратурою Харківської області визначено Дергачівську районну державну адміністрацію та Фонд державного майна України органами, в інтересах яких подається позов у зв'язку з тим, що саме їх інтереси порушено внаслідок перевищення компетенції Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» та ПАТ лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» під час відмови від земель площею 62,3 га оздоровчого призначення державної власності та передачі їх у розпорядження Пересічанській селищній раді Дергачівського району, яка в подальшому розпорядилася ними як землями комунальної власності та передала у власність громадянам.

Так, в силу ст. 122 Земельного кодексу України (станом на час виникнення правовідносин так само як і на даний час) саме до повноважень районних державних адміністрацій відноситься передача земель державної власності для будь-яких цілей в межах населених пунктів. Внаслідок перевищення компетенції Пересічанською селищною радою порушено інтереси держави в особі Дергачівської райдержадміністрації в частині законного розпорядника землями державної власності. Дана обставина послугувала підставою для представництва інтересів держави в особі Дергачівської райдержадміністрації. Згідно з інформацією Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 29 травня 2015 року № 02-19/372 Фонд державного майна України не надавав вказаній місцевій раді згоду на припинення права самостійного користування земельною ділянкою оздоровчого призначення площею 62,3 га. Також, згідно інформації ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 26 травня 2015 року № 05-02-02/497 будь-яких погоджень або дозволів від Фонду державного майна України щодо передачі державних земель оздоровчого призначення у розпорядження Пересічанській селищній раді не надавалося.

У ході вивчення правомірності відмови ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» від земель державної власності оздоровчого призначення площею 62,3 га та прийнятих Пересічанською селищною радою рішень з цих питань, прокуратурою Харківської області встановлено наступне. Згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданого 26 листопада 1997 року на підставі рішення Пересічанської селищної ради № 254 від 14 жовтня 1997 року, дочірнє підприємство «Санаторій Березівські мінеральні води» являлося постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6.

Відповідно до статуту ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано виконкомом Дзержинської районної ради м. Харкова від 01 листопада 1999 року за № 04058835Ю0010494, вказане підприємство створене ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок. Засновниками акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є Фонд соціального страхування України та Федерація незалежних професійних спілок України.

Разом з тим встановлено, що рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року, на підставі ст.142 Земельного кодексу України, припинено право постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 ДП «Санаторій Березівські мінеральні води». Рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07 квітня 2005 року винесено на підставі листа ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» № 158 від 29 березня 2005 року та листа ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 05-39/966 від 24 травня 2004 року, якими заявлено про необхідність припинення постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» площею 45,7475 га та прийняття їх у комунальну власність. Окрім цього, рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28 лютого 2006 року на підставі ст.142 Земельного кодексу України припинено право постійного користування ДП «Санаторій « Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та вирішено скасувати державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води». Згідно інформації відділу Держземагентства у Дергачівському районі від 19травня 2015 року № 20.18.-10-07-1701/0-15 встановлено, що запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6, щодо реєстрації державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» скасований на підставі вказаних рішень Пересічанської селищної ради. Також, даним рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28 лютого 2006 року вищевказану земельну ділянку загальною площею 16,5525 га передано в оренду ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років. У подальшому рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 02 березня 2007 року припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18 лютого 2011 року припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,0769 га у зв'язку з наданням їх Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого. Окрім цього встановлено, що Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області в межах земель оздоровчого призначення державної власності площею 62,3 га, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, здійснено розпорядження частиною вказаних земель із зазначенням їх статусу як землі комунальної власності. Так, Пересічанською селищною радою Дергачівського району на підставі рішення від 28 лютого 2006 року укладено договір з ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» 3АT лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» щодо оренди земельних ділянок оздоровчого призначення площею 16,5525 га, які знаходяться за адресою: с. Березівське Дергачівського району Харківської області. Договір зареєстровано 06 квітня 2006 року за № 01 у Державному реєстрі земель. Додатково встановлено, що Пересічанською селищною радою рішеннями LXXII сесії V від 30.09.2010, безоплатно передано 16 земельних ділянок по 0,1 га кожному на території Пересічанської селищної ради із зміною цільового призначення із земель оздоровчого призначення на землі рекреаційного призначення (для дачного будівництва), які знаходяться за адресою: вул. Джерельна с. Березівське Дергачівського району Харківської області. На підставі рішень Пересічанської селищної ради від 30 вересня 2010 року вказаними громадянами отримані державні акти на право власності на 16 земельних ділянок по 0,1 га кожна для дачного будівництва. Рішення Пересічанської селищної ради від 07 квітня 2005 року та від 28 лютого 2006 року до припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗAT лікувально-оздоровчих закладів спілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 62,3га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області визнані недійсними у зв'язку із наступним.

На виконання постанови Ради Міністрів Української PCP «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я Української PCP» від 23 квітня 1960 року № 606 санаторій «Березівські мінеральні води» передано у відання Українській республіканській Раді Міністерства охорони здоров'я Української PCP та є державною власністю України на підставі Указу Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від 30 серпня 1991 року № 1452-ХII та Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України». Виходячи зі змісту наведених вище нормативних актів стосовно права власності держави України після розпаду Союзу PCP, право власності на майно, розташоване на території України і передане у віддання профспілковим організаціям, набула держава Україна. Після розпаду Союзу PCP правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, у свою чергу, є Федерація професійних спілок України. Постановою президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України від 22 листопада 1991 року створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця». 04 грудня 1991 року створено акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця», яке зареєстровано 23 грудня 1991 року.

За таких обставин на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передане йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташовано, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника - держави. У ході вивчення рішень Пересічанської селищної ради від 07 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» встановлено, що вони прийняті без згоди Фонду державного майна України, що є порушенням ст. 84 Земельного кодексу України та ст. 142 Земельного кодексу України. Встановлено протиправну зміну державної власності на землю оздоровчого призначення площею 62,3 га ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» на правовий статус земель комунальної власності Пересічанської селищної ради, яка розпочала процес приватизації та передачі в оренду вказаних земель. Рішенням від 30 вересня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель оздоровчого призначення з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,10 га по вул. Джерельна №2 в с. Березівське. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ №076913), який реєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_4.

Таким чином, рішення селищної ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням вимог ст.ст. 12, 118, 121, 122, 149 Земельного кодексу України та ч.1 п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» за відсутності відповідного рішення (погодження) Фонду Державного майна України та прийняття рішення компетентним органом виконавчої влади щодо вилучення із постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельної ділянки без згоди власника землі, подальшої зміни цільового призначення земельної ділянки та поза межами повноважень. В результаті протиправного набуття ОСОБА_3 права власності на вищевказану земельну ділянку порушено інтереси держави в особі Фонду Державного майна України та Дергачівської райдержадміністрації.

Зважаючи на зазначене, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1, визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, який зареєстровано 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_4 (серія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_2), скасувавши його державну реєстрацію, скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_2.

Представник відповідача Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області подав письмові заперечення, згідно змісту яких спірна земельна ділянка перебувала в межах населеного пункту, вона, згідно земельного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, є земельною ділянкою комунальної форми власності, компетенція щодо розпорядження якими входило та входить до повноважень територіальних громад, в даному випадку в особі Пересічанської селищної ради. На момент передачі спірної земельної ділянки у власність, рішення Пересічанської селищної ради про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано. Вказана земельна ділянка не була віднесена до земель державної форми власності, перебувала в межах населеного пункту сел. Березівське, що надавало право Пересічанській селищній раді повноваження проводити дії по зміні її цільового призначення та передачі у власність. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент передачі у власність земельної ділянки, мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішень, які порушуватимуть права громадян. Крім того, слід зазначити, що у відповідності до Тимчасового положення про фонд Державного майна України, затвердженого постановою ВРУ від 07 липня 1992 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та Закону України «Про управління об'єктами державної власності», фонд державного майна було визначено суб'єктом управління об'єктами державної власності. Разом з тим згідно Закону України «Про управління об'єктами державної власності», саме до повноважень Фонду державного майна України, віднесено обов'язок по формуванню і веденню Єдиного реєстру об'єктів державної власності. У разі перебування спірної земельної ділянки у реєстрі об'єктів нерухомого майна державної власності, Пересічанська селищна рада не мала б можливості розпоряджатись вказаною земельною ділянкою, у тому числі проводити дії по зміні її цільового призначення. Щодо вимоги позивачів про скасування державної реєстрації державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, який зареєстрований 05 листопада 2010 року в книзі реєстрації записів про державні акти на право власності на землю та на право постійного користування землею, відповідач вважає такі вимоги передчасними. Відповідний обов'язок по скасуванню державної реєстрації права власності має відповідач на виконання рішення суду, у разі задоволення позову при визнання правової підстави набуття такого права. На час розгляду справи, відсутні докази, які б свідчили про протилежні дії або бездіяльність даних органів при виконанні судового рішення. Крім того, задоволення позову про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку порушуватиме гарантоване право відповідача - громадянина України, як добросовісного набувача земельної ділянки його права власності на землю. Пересічанська селищна рада вважає, що в даному випадку позбавлення відповідача ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку не є виправданим, оскільки не є співрозмірним з порушеним, на думку прокуратури, правом державної власності. Слід звернути увагу, що передана у власність земельна ділянка жодним чином не порушує права санаторію та не обмежує його право на користування землею для обслуговування приміщень та будівель санаторію. В даному випадку, належним способом захисту прав ПАТ лікувально-оздоровчих закладів України профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води», є внесення змін до державного акту на право постійного користування землею, шляхом вилучення з даного акту земель приватної власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент отримання ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку, органом виконавчої влади було надано правову оцінку підстав для отримання права власності, з перевіркою усіх обставин в частині законності прийнятого рішення органом місцевого самоврядування. Наявність державного акту на право власності на земельну ділянку засвідчує той факт, що уповноваженим органом державної влади було надано правову оцінку документам, за результатом розгляду яких було складено державний акт. В державному акті на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 зазначено цільове призначення ділянки, а саме рекреаційне, однак, за текстом позовної заяви прокурор, як особа, що подала позов зазначає про те, що землі державної власності були оздоровчого призначення. До моменту отримання та після отримання і передачі державного акту на право власності на зберігання до центрального органу виконавчої влади, Дергачівська районна державна адміністрація була обізнана про безоплатне передання земельної ділянки, адже входить до системи органів виконавчої влади та відповідно до вертикалі побудови є органом нижчого рівня. В постанові Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, суд зазначив, що незважаючи на те, що судом було прийнято рішення про неправомірність прийняття Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Санаторій "Березівські мінеральні води", таке рішення не повинно мати жодних правових наслідків для осіб, яким в подальшому на підставі вказаного рішення передано у власність земельні ділянки, оскільки останніми було вжито всіх заходів, яких вимагало законодавство для правомірного отримання права власності на земельну ділянку. Така позиція суду відповідає позиції Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського з прав людини" є джерелом права. Крім того, колегія суддів зазначила, що рішення Пересічанської селищної ради, яким було припинено право постійного користування земельною ділянкою, визнано недійсним з моменту набрання законної сили рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, при цьому, суд зазначив, що наслідки визнання вказаного рішення недійсним можуть стосуватися лише до рішень Пересічанської селищної ради прийнятих на підставі недійсного рішення, лише після набрання законної сили рішення суду в даній справі, тобто з 21 лютого 2017 року. Так, на момент прийняття в 2010 році рішення Пересічанською селищною радою про безоплатну передачу у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, орган місцевого самоврядування керувався чинним на той час законодавством. Межі населеного пункту сел. Березівське на підставі рішення Харківської обласної ради від 27 січня 2005 року були внесені до меж населених пунктів Пересічанської селищної ради. Додатковим доказом правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з цілковитим дотриманням вимог законодавства, є Висновок Державної експертизи землевпорядної документації, виданий Державним комітетом України з земельних ресурсів, яким було надано оцінку всій землевпорядній документації, на підставі якої вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 Тобто, визнання недійсним рішення Пересічанської селищної ради про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, в зв'язку з порушенням ОСОБА_3 порядку зміни цільового призначення земельної ділянки є неможливим, оскільки органами державної влади, які проводили перевірку та надання дозвільної документації для зміни цільового призначення земельної ділянки, а також судом в порядку господарського судочинства, було встановлено, що дії ОСОБА_3 є цілком правомірними. Рішення органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність фізичній особі, не може вважатися правочином, оскільки не породжує жодних прав і обов'язків. Рішення органу місцевого самоврядування є юридичним актом одноразової дії. Після реалізації такого рішення особа може оскаржувати в судовому порядку не сам акт, а його наслідки, в той час як правочин не припиняє свою дію в часі і у випадку не виконання особою, яка є стороною такого правочину своїх обов'язків, такий правочин може бути розірвано або припинено. Тому є хибним твердження позивача щодо визнання державного акту недійсним на підставі норм ЦК України, а рішення Пересічанської селищної ради правочином. При цьому, ОСОБА_3 жодним чином не було відомо про будь-яких осіб, які вважають, що мають певні права на вказану земельну ділянку. В свою чергу факт наявності в Пересічанської селищної ради всіх необхідних установчих документів та надання згоди і затвердження проектної документації як органами державної влади, так і місцевого самоврядування, свідчить про те, що жодних порушень законодавства при наданні земельної ділянки у власність ОСОБА_3 допущено не було. Крім того, земельна ділянка, що є предметом позову, не відноситься до компетенції Фонду, адже на них не мається жодних об'єктів, які би підлягали приватизації. Посилання Позивача на правовий висновок Верховного суду України у постанові від 25 листопада 2014 року у справі № 3-99гс14 не можна брати до уваги, адже в рамках розгляду вказаної справи вирішувалось питання про визначення власника нерухомого майна, що знаходилось на земельних ділянках, переданих у власність. Тобто, правовий висновок Верховним судом України був зроблений в рамках розгляду справи, предмет та підстава позову, якої відрізняються від предмету та підстави позову у справі № 619/1885/17. Право постійного користування вказаною земельною ділянкою ДП "Санаторій "Березівські мінеральні води" отримало саме на підставі рішення Пересічанської селищної ради № 254 від 14 жовтня 1997 року, а не на підставі акту Дергачівської районної державної адміністрації чи будь-якого іншого органу державної влади. Підтвердженням вказаному є обставини справи, встновлені Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2010 року, на яку посилається позивач. Так, у вказаному рішенні суд зазначив, виходячи з пояснень Фонду державного майна України, повноваження даного центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, регламентовано ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» та ст. 17-1 та ст. 122 Земельного Кодексу України, згідно яких державні органи приватизації здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Разом з тим, Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води», а також об'єкти нерухомості, що перебувають на його балансі, до переліку об'єктів державної власності груп А, Д та Ж, що підлягають приватизації, станом на 11 січня 2016 року не включено. В даному випадку коло повноважень Фонду державного майна України не поширюється на вказану земельну ділянку, оскільки на ній не знаходиться будь-яких об'єктів нерухомості, що можуть підлягати приватизації. Відповідно, відсутність повноважень в Фонду державного майна України вказує на те, що і його права не могли бути порушені. В свою чергу відсутність порушених прав свідчить про те, що Фонд державного майна України не може бути позивачем в даній справі. Вказане свідчить про те, що Пересічанська селищна рада мала право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

Представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надав письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації. Частиною десятою статті 24 вищезазначеного Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію: у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Таким чином, механізм скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, на сьогоднішній день, чинним законодавством не передбачено. Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, Держгеокадастр не виконує функцій щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, а також не скасовує її. Таке повноваження відноситься до Державних кадастрових реєстраторів територіальних органів Держгеокадастру у Автономній республіці Крим та областях, у м. Києві та м. Севастополі. У зв'язку з цим, заступник прокурора Харківської області помилково наділив Держгеокадастр повноваженнями щодо присвоєння та скасування кадастрового номеру земельної ділянки.

Представник Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» надав до суду першої інстанції відзив на позов, в якому зазначив, що згідно зі Статутом ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», акціонерами Товариства є: Федерація професійних спілок України частка у статутному капіталі 92,92 відсотки, Фонд соціального страхування України з тимчасової'втрати працездатності частка у статутному капіталі 7,08 відсотків. Таким чином, установчі документи ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», свідчать про те, що у його статутному капіталі відсутня частка державної власності. Пунктом 1.1. Статуту Дочірнього підприємства Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» передбачено, що ДП Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» створене одним засновником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Згідно п. 1.2. Статуту підприємство - «Засновником та власником Підприємства є юридична особа за законодавством України Закрите акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця», (станом на час розгляду справи - ПрАТ) яке діє на підставі власного Статуту і знаходиться за адресою: 01033, м. Київ-23, вул. Шота Руставелі, 39/41. Отже, в Статуті Дочірнього підприємства Клінічний санаторій «Курорт Березівоські мінеральні води» відсутня частка державної власності, а тому Дочірнє підприємство Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» не є державним підприємством. Відповідно до ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття спірних рішень) сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Частиною 9 цієї статті визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Отже, якщо земельна ділянка надана в постійне користування із земель державної власності, то її вилучення провадиться за рішенням органів державної влади, якщо надавалась із земель комунальної власності - то за рішенням органів місцевого самоврядування, уповноважених надавати таку земельну ділянку в постійне користування. До розмежування земель державної та комунальної власності до визначення компетенції органів державної влади та органів місцевого самоврядування застосовуються правила п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. З наведених вище норм статті 149 ЗК України вбачається, що право органів місцевого самоврядування на вилучення з постійного користування земельних ділянок комунальної власності відповідних територіальних громад обмежується лише особливо цінними землями, порядок вилучення яких закріплений статтею 150 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державної власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07 квітня 2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району га рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Держава зацікавлена в тому, щоб розпорядження землями відбувалося з додержанням вимог діючого законодавства. Порушення встановленого порядку розпорядження землями порушує інтереси держави. До 2004 року санаторій користувався земельною ділянкою площею 63,3 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею. В даний час санаторій користується земельною ділянкою площею 16,5525 га, за яку сплачує своєчасно податки.

Представник Фонду державного майна України надав суду пояснення, в яких підтримав позов та пояснив, що санаторій «Бермінводи» (базовий санаторій «Березівські мінеральні води» ), що розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське, значиться у Переліку організацій, установ і підприємств, які за станом на 24 серпня 1991 року знаходилися у віданні Української Республіканської ради по управлінню курортами профспілок Федерації профспілок України Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС). Також зазначив, що Постановою Харківського апеляційного господарського суду України від 21 лютого 2017 року у справі № 922/3652/15 було визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07 квітня 2005року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частини земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського районуХарківської області від 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частини земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Враховуючи норми ст. 21 Земельного кодексу України, які знайшли своє відображення у вищевказаній постанові, якою передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. З врахуванням вищезазначеного, Фонд вважає дану позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року у задоволенні позву заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна Українивідмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, 17 травня 2018 року заступником прокурора Харківської області - Гончаренком А.М. подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що станом на час передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачу, земельна ділянка належала до земель державної власності та на ній розташовані об'єкти державної власності, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Позивачем було надано до суду та залучено до матеріалів справи достатню кількість письмових доказів, з яких вбачається, що на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передане йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташовано, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника - держави.

24 липня 2018 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. ОСОБА_3 під час отримання державного акту на право власності на земельну ділянку важних було вчинено усі дії, передбачені законом, задля набуття права власності з відповідним зверненням до повноважних органів, як виконавчої вдати, так і місцевого самоврядування. ОСОБА_3 не було допущено жодних порушень чинного, на момент виникнення відповідних правовідносин, законодавства, дотримано встановлений законом порядок щодо виготовлення та затвердження технічної документації та зміни цільового призначення земельної ділянки. Доказом правомірності набуття права власності на земельну ділянку є висновок Державної експертизи землевпорядної документації, виданий Державним комітетом України з земельних ресурсів. Визнання недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, у зв'язку з порушенням останнім порядку зміни цільового призначення земельної ділянки є неможливим, оскільки органами державної влади, які проводили перевірку та надання дозвільної документації для зміни цільового призначення земельної ділянки, а також рішенням суду в порядку господарського судочинства було встановлено правомірність дій ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції представники прокуратури Ногіна О.М. та Горгуль Н.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник ГУ «Держгеокадастр» - Соловйова Т.С. просила суд ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства.

Представник Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників прокуратури, ОСОБА_3 та ГУ «Держгеокадастр», дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що станом на час передачі вказаної земельної ділянки у власність відповідачу, спірна земельна ділянка належала до земель державної власності та на ній розташовані об'єкти державної власності. Вказана земельна ділянка перебувала в межах населеного пункту сел. Березівське, що надавало право Пересічанській селищній раді повноваження проводити дії по зміні її цільового призначення та передачі у власність відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України. На момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача, рішення Пересічанської селищної ради про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березовські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано. Отже, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент передачі у власність земельної ділянки, мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішення про позбавлення громадян власності, набутої за час дії нормативно-правового акту, тобто погіршувати становище відповідача.

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки судом першої інстанції не було належним чином встановлено та надано правової оцінки всім обставинам у справі, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, висновки суду на відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року встановлено, що відповідно до статуту ДП «Спанаторій «Березівські мінеральні води», зареєстрованого виконкомом Державної районної ради м. Харкова від 01 листопада 1999 року за № 04058835Ю0010494, вказане підприємство створене ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок. Засновниками ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є Фонд соціального страхування України та Федерації незалежних професійних спілок України (а.с 207, том 1).

Постановою Ради Міністрів Української РСР «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я Української РСР» від 23 квітня 1960 року № 606 зобов'язано Міністерство охорони здоров'я, в строк до 01 травня 1960 року, передати усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати у відання Української республіканської Ради профспілок, з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Зазначене майно передавалося у відання профспілковим організаціям.

Санаторій «Бермінводи» також було включено до переліку санаторіїв, що передавалися у відання Української республіканської Ради Міністерства охорони здоров'я

Української РСР.

На підставі постанови Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності РСР» № 506 від 29 листопада 1990 року на території республіки введено мораторій на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» № 1540-XП від 10 вересня 1991 року та Указу Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» № 1452-XII майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

З правового аналізу вищезазначених норм вбачається та беззаперечно встановлено судом, що після розпаду Союзу РСР держава України набула право власності на майно, що розташоване на території України і передане у відання профспілковим організаціям.

Федерація професійних спілок України є правонаступником Ради Федерації незалежних профспілок України, яка була також після розпаду Союзу РСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок.

22 листопада 1991 року на підставі постанови президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця», на базі санітарно-курортних закладів, підприємств, об'єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

04 грудня 1991 року між Фондом соціального страхування України та Федерацією незалежних профспілок України укладено установчий договір про створення акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця».

23 грудня 1991 року рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 971 зареєстровано акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Зважаючи на зазначене, колегією суддів встановлено, що станом на момент створення акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», майно, передано на користь даного товариства Федерацією незалежних профспілок України, та земельні ділянки, на яких це майно розташоване, перебувало у державній власності та повинні були відчужуватися за згодою власника - держави.

Даний факт також встановлений рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, що набрало законної сили, в якому зазначено, що на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передано йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташовано, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника - держави.» (а.с. 209, том 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені факти, встановлені рішенням суду, мають преюдицію, у зв'язку з чим суд першої інстанції безпідставно не взяв їх до уваги.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, зокрема, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Матеріали справи містять рішення Харківської обласної ради XXIII сесії IV скликання від 27 січня 2005 року, яким затверджено розроблений Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проект встановлення меж населених пунктів на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району, згідно з яким площа смт. Пересічне складає 1012,5332 га, селища Березівське - 237,6425 га, селища Комунар - 96,6224 га, загальна площа земель цих населених пунктів згідно з проектом складає 1346,7981 га (а.с. 181).

Рішенням Пересічанської селищної Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року, на підставі ст. 142 Закону України, припинено право постійного користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га, на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6.

Вказане рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року було винесене на підставі листа дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» № 158 від 29 березня 2005 року та листа закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 05-39/966 від 24 травня 2004 року, в якому зазначено про необхідність припинення постійного користування землею дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» площею 45,7475 га та прийняття їх в комунальну власність.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року на підставі ст. 142 Земельного кодексу України, припинено право постійного користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та скасовано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6. Зазначену земельну ділянку площею 16,5525 га передано в оренду дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2007 року припинено користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18 лютого 2011 року припинено користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,0769 га у зв'язку з наданням їх Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого.

Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області в межах земель оздоровчого призначення державної власності площею 62,3 га, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, здійснено розпорядження частиною вказаних земель із зазначенням їх статусу як земель комунальної власності.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року безоплатно передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва, із зміною цільового призначення із земель оздоровчого призначення на землі рекреаційного призначення (для дачного будівництва) (а.с. 16, том 1).

На підставі зазначеного рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 (а.с. 17, том 1).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, що набрало законної сили, визнано недійсним рішення Пересічанської селищної Дергачівського району від 07 квітня 2005 року про припинення права постійного користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району (а.с. 199-221, том 1).

ОСОБА_3 був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за результатом якої ухвалено зазначену постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, яка в подальшому, ОСОБА_3 оскаржена не була.

З огляду на викладене, зважаючи на набрання постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року законної сили, колегія суддів дійшла висновку, що право постійного користування дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» не було припинено, земельна ділянка не була вилучена у встановленому законом порядку, тому розпорядження нею Пересічанською селищною радою із зміною цільового призначення є неправомірним. Припинення права постійного землекористування дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування, - тому лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею оздоровчого призначення державної власності в межах населеного пункту с. Березівське Дергачівського району та в подальшому розпоряджатися вказаними землями. Статус спірної земельної ділянки було визначено, як землі комунальної власності, що свідчить про вибуття останньої з державної власності за відсутності отримання у встановленому порядку згоди власника.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскільки судом не встановлено неправомірних, незаконних , недобросовісних дій ОСОБА_3 під час набування майна в рамках безоплатної приватизації землі, останнім було вжито всі необхідні заходи, яких вимагало діюче на той час законодавство, то зазначена постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року на має правових наслідків для ОСОБА_3 Він не можу бути позбавлений власності в інтересах суспільства та держави.

Колегія суддів дійшла висновку щодо грубого порушення інтересів суспільства та держави при вилученні земельної ділянки. Земельною ділянкою державної власності оздоровчого призначення Пересічанська селищна рада розпорядилася з порушенням вимого закону.

Положенням «Про курорт Березівські мінеральні води», затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 16 серпня 1982 року курорт Березовські мінеральні води був віднесений до курортів республіканського значення.

Відповідно до ст.ст. 20, 47 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів державної влади а органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 21 Закону України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Досліджені матеріали справи свідчать про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що відповідно до п. а, в ч.1 ст. 21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичном особам, визнання реєстрації недійсною.

Вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

Суд першої інстанції не врахував даного положення, зважаючи на що дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції щодо добросовісного набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку та порушення такого права у разі задоволення позову суперечить принципу «прапорційності» та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, що становить для ОСОБА_3 надмірний тягар, є помилковими. Також є помилковими висновки суду стосовно того, що втручання держави у право власності ОСОБА_3 є невиправданим.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Ураховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Як було зазначено вище, земельною ділянкою державної власності оздоровчого призначення Пересічанська селищна рада розпорядилася з порушенням вимог закону.

Отже, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель оздоровчого призначення та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, а саме на землю оздоровчого призначення, як джерела задоволення потреб суспільства в користуванніприродними лікувальними властивостями землі для профілактики захворювань і лікування людей.

«Суспільний», «публічний» інтерес також полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Застосовуючи до спірних правовідносин ст. 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, суд першої інстанції не урахував порушення принципу «прапорційності».

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що втручання держави у право власності ОСОБА_3 є виправданим. Метою такого втручання є задоволення «суспільного» і «публічного» інтересів.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року зазначено, що позбавлення права на земельну ділянку (пай) без надання компенсації або іншого виду відшкодування вартості такої ділянки (паю) порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Судом першої інстанції на підставі даного рішення Європейського суду з прав людини було зроблено помилковий та жодним чином необґрунтований висновок щодо відсутності можливості реалізації власниками землі та землекористувачами права на отримання відшкодування.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду даної справи ОСОБА_3 питання про компенсацію не порушувалось, суд першої інстанції дане питання не вирішував, а лише зазначив про відсутність можливості отримання відшкодування, при цьому не надавши будь-якого правового обґрунтування.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не позбавлений права порушувати питання про відшкодування завданих збитків шляхом пред'явлення відповідного позову. Даний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України у справі № 6-2510цс15 від 16 грудня 2015 року та у справі № 6-1376цс16 від 29 червня 2016 року.

Суд першої інстанції застосовуючи в якості обґрунтування своїх висновків рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року не врахував, що у зазначеному рішенні наголошено на одному з обов'язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільними та приватними інтересами, «пропорційності» між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Обставини даної справи та справи «Стретч проти Сполученого Королівства» суттєво різняться, зважаючи на що висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в цих справах не є тотожними, з огляду на що висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» не є безумовним прецедентом при розгляді даної цивільної справи.

Оцінюючи аргументи, викладені в апеляційних скаргах позивача та відповідача, колегія суддів в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Оцінюючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, колегія суддів в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводи спростовуються вищенаведеними фактичними даними.

Що ж стосується заявленого представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 клопотання про застосування строків позовної давності, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. При цьому зазначив, що заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, з пропущенням строків позовної давності.

Колегія суддів вважає, що зазначена заява представника ОСОБА_3 не може бути визнана правовою підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом ч.3. ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-246цс/1, викладеної в постанові № 2-246цс/14 від 11 лютого 2015 року, позовна давність застосовується судами лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідної заяви про застосування строку позовної давності ОСОБА_3 та його представником подано не було.

Доводи представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 стосовно того, що ним в судовому засіданні суду першої інстанції заява про застосування строку позовної давності була висловлена усно, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що справа розглянута за відсутності сторін, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася, у зв'язку з чим, зазначена заява представником ОСОБА_3 -ОСОБА_4 не могла бути заявлена.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, відзив на позов представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 та заява про слухання справи у їх відсутності. Зазначені відзив на позов та заява не містять клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 99-101, 147, 156-160, 224, 228, 229, 231, 236, том 1).

Іншим відповідачем також не було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 64-67, 71, 155, том 1).

Отже, колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, то відповідно і змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, то судові витрати в розмірі 12 000,00 грн.підлягають стягненню з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області на користь прокуратури Харківської області.

Правових підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_3 колегія суддів не вбачає, оскільки вини в діях останнього не встановлено.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - А. Гончаренка - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, який зареєстровано 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_4, серія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_2, скасувавши його державну реєстрацію.

Скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_2.

Стягнути з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (код ЕДРПОУ 04398838) на користь прокуратури Харківської області (код ЕДРПОУ 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету 2800) судові витрати в розмірі 12 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено «13» серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: Судді:А.І. Колтунова О.В. Маміна І.С. Бровченко