АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3170/18 Справа № 199/125/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Дніпро 31 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Синенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Управління державної казначейської служби України

в Амур-Нижньодніпровськомі районі м.Дніпра,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року у справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Дишлової Анастасії Олександрівни та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування і органом досудового розслідування, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», в особі керівника ГО «ДНПГО» Третяк Ю. та члена ГО «ДНПГО» ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом на захист прав і законних інтересів члена громадської організації ОСОБА_2, в якому просили суд захистити порушені права ОСОБА_2 шляхом відшкодування йому завданої матеріальної шкоди та заподіяної моральної шкоди протиправною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування Дишлової А.О. і органом досудового розслідування, що триває на день розгляду справи у кримінальному провадженні № 0001590 /т.І, а.с.2-13, 156-161/.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що судовими рішеннями від 09 липня 2013 року по справі №199/2837/13-ц та по справі № 199/5590/13-ц на користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, в сумі 175 846,00 гривень, та у сумі 91 761,52 гривень, відповідно. Обидва рішення суду по вказаним цивільним справам залишені без змін судом апеляційної інстанції та набрали законної сили.

За даними рішеннями судом були видані два виконавчих листи, які в подальшому надані для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

У зв'язку з умисним невиконанням боржником рішень суду на користь стягувача ОСОБА_2, останнім було подано до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву (повідомлення) про вчинення боржником злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Відомості заяви ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001590.

Крім того, державним виконавцем, в проваджені якого перебували вищезазначені виконавчі листи, направлено подання про умисне невиконання боржником вже зазначених двох судових рішень на користь ОСОБА_2 Вказані відомості подання державного виконавця були внесені до ЄРДР за № 0000449.

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 від 15 лютого 2016 року вищевказані кримінальні провадження об'єднано за єдиним № 0001590 та передано для проведення досудового розслідування до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в області.

Проте, у зв'язку з неефективністю та незабезпеченням органом досудового розслідування вимог статей 2, 7, 9, 91-93 КПК України, що триває із 14 травня 2015 року до 27 вересня 2016 року постановою в.о. прокурора області від 27 вересня 2016 року, крім іншого, та для забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування доручено його проведення органу вищого рівня - СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Проведення досудового розслідування було доручене слідчому СВ Дніпровського ВП ГУНП в області Дишловій А.О.

Під час виконання слідчим Дишловою А.О. своїх посадових обов'язків ОСОБА_2 неодноразове звертався зі скаргами до суду на дії слідчого, за результатами розгляду яких були постановлені ухвали, якими встановлено її протиправну бездіяльність в проведені окремих слідчих дій.

Також, ОСОБА_2 із клопотанням по проведення певної слідчої дії звертався на особистому прийомі до керівника органу досудового розслідування, однак дане клопотання керівником теж розглянуто не було. Ухвалою суду від 15 червня 2017 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 встановлено, що начальником СУ ГУНП в області допущено протиправну бездіяльність в частині нерозгляду вказаного клопотання.

Між тим, судовим рішенням від 23 червня 2017 року зобов'язано слідчого Дишлову А.О. на протязі п'яти днів з моменту отримання копії ухвали провести одночасний допит між потерпілим та свідком, однак воно не було виконане.

У зв'язку з тим, що слідчий Дишлова А.О. умисно не виконувала судове рішення від 23 червня 2017 року прокуратурою Дніпропетровської області за даним фактом порушено кримінальне провадження № 0001023.

Оскільки начальник СУ ГУНП, як керівник органу досудового розслідування, умисно не виконує судове рішення від 15 червня 2017 року прокуратурою Дніпропетровської області за даним фактом також було порушено кримінальне провадження № 0001189.

Також ОСОБА_2 звертався з відповідними клопотаннями до слідчого Дишлової А.О. про витребування документальних доказів з цивільної справи №199/5590/13-ц та 199/2837/13-ц, проте постановами слідчого в задоволенні даних клопотань було відмовлено. Оскаржуючи такі дії слідчого ОСОБА_2 звернувся до суду, за результатами розгляду заявлених скарг судом встановлено, що відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, вимоги ст. 214 КПК України щодо обов'язкового внесення до ЄРДР вказаних заяв протягом доби з моменту її подачі слідчим не виконано.

Вищенаведені судові рішення беззаперечно доводять те, що станом на 22 листопада 2017 року слідчий Дишлова А.О. продовжує вчиняти незаконну бездіяльність у частині невиконання усіх необхідних слідчих дій, у порушення вимог статті 9 КПК України, та продовжує приймати незаконні рішення, які через їх незаконність скасовуються судом, внаслідок чого неможливо прийняти законне рішення у кримінальному провадженні.

Позивач зазначає, що така тяганина у кримінальному провадженні створюється безпосередньо слідчим Дишловою А.О. та при цьому керівник органу досудового розслідування не тільки неспроможний організувати роботу підлеглих йому слідчих, а навіть і сам особисто скоїв злочин та за цим фактом проводиться досудове розслідування.

Враховуючи наведене просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 30 000 грн. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.І, а.с.241-246/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Управління Державної казначейської служби України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпра, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права /т.ІІ, а.с.1-7/.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно чинного законодавства завдана шкода відшкодовується не Державною казначейською службою України за рахунок власних коштів, а державою за рахунок коштів Державного бюджету. Посилаючись на те, що кошти Державного бюджету України не належать Державній казначейській службі України, як юридичній особі, так як вона лише здійснює їх розрахунково-касове обслуговування при виконанні судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету зазначає, що казначейство виступає лише виконавцем такого рішення. Отже, відшкодування коштів здійснюється з державного бюджету через органи казначейства. Також заявник апеляційної скарги посилався на те, що даний позов подано організацією, що не наділена повноваженнями на представництво інтересів позивача.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивачем надано суду відзив, в обґрунтування якого зазначено, що єдиним розпорядником бюджетних коштів є Державна казначейська служба України, тому доводи скарги спростовуються встановленим законодавством порядком відшкодування шкоди за рахунок Держаного бюджету. Таким чином, всі заперечення представника казначейства проти позовних вимог ґрунтуються лише на припущеннях та не ґрунтуються на нормі закону /т.ІІ, 29-30/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подав до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції для примусового виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в сумі 175 846 грн., яка стягнута рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд у м.Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі №199/2837/13-ц, та виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в сумі 91 761, 52 грн., яка стягнута рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд у м. Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі 199/5590/13-ц.

У зв'язку з умисним невиконанням боржником ОСОБА_5 двох судових рішень, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 13 травня 2015 року подав до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву (повідомлення) про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Відомості за заявою ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001590 /т.І, а.с. 22/.

04 лютого 2016 року державним виконавцем Ленінського ВДВС до Ленінського РВ ДМУ направлено подання про умисне невиконання боржником ОСОБА_5 вищевказаних судових рішень на користь стягувача. Вказані відомості подання державного виконавця були також внесені до ЄРДР за №0000449 /т.І, а.с. 22/.

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 від 15 лютого 2016 року вищевказані кримінальні провадження об'єднано за єдиним №0001590, та передано для проведення досудового розслідування до Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в області.

У зв'язку з бездіяльністю як слідчого, так і органу досудового розслідування в цілому, щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001590, ОСОБА_2 неодноразово звертався за захистом своїх прав як до слідчого судді, так і до керівника органу досудового розслідування, а також до прокуратури Дніпропетровської області.

У відповідь на скаргу ОСОБА_2 до керівника органу досудового розслідування ГУ НП в Дніпропетровській області листом від 20 липня 2016 року т.в.о. начальника СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП Сологубу В.В. /т.І, а.с.34/ повідомлено про те, що: СВ Дніпропетровського ВП ГУНП занепокоєно станом розкриття та розслідування кримінального провадження №0001590, ч.1 ст.382 КК України за заявою ОСОБА_2 від 14 травня 2015 року, у зв'язку з тим, що станом на 20 липня 2016 року рішення у провадженні не прийнято; СВ ДВП ГУНП, СУ ГУНП неодноразово розглядались скарги та звернення ОСОБА_2 до різних інстанцій з приводу неналежного проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, не притягнення до відповідальності винних осіб і тривале неприйняття рішення; встановлено, що СВ Ленінського ВП ДВП 27 листопада 2015 року, 10 травня 2016 року приймались рішення в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, які 04 січня 2016 року, 06 липня 2016 року відповідно скасовані; вимагалося взяти на контроль подальше ведення досудового розслідування вказаного провадження та при прийнятті у ньому процесуальних рішень (повідомлення про підозру, прийняття рішення в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тощо), обов'язково погоджувати їх з керівництвом СВ ДВП ГУНП.

Постановою слідчого Ленінського РВ ДМУ від 21 вересня 2016 року кримінальне провадження було закрито та за скаргою ОСОБА_2 постановою в.о. прокурора області від 27 вересня 2016 року /т.І, а.с. 23/ була скасована постанова слідчого від 21 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження, та встановлено, що слідчим не вжито вичерпних заходів до встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, внаслідок чого не забезпечено повноту у досудовому розслідуванні; також зроблено висновок, що зазначені факти вказують на неефективність проведення досудового розслідування СВ Новокодацького відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Проведення досудового розслідування було доручено слідчому СВ Дніпровського ВП ГУНП в області Дишловій А.О.

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 подав слідчому Дишловій А.О. клопотання про залучення його у кримінальному провадженні потерпілим, та постановою слідчого Дишлової А. від 14 грудня 2016 року йому було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

За скаргою ОСОБА_2 ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року у справі 200/21698/16к /т.І, а.с. 14/ була скасована постанова слідчого Дишлової А.О. від 14 грудня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_2 потерпілим, та зобов'язано протягом трьох днів з дня утримання ухвали вручити ОСОБА_2 права потерпілого та внести відповідні відомості до ЄРДР №0001590. Також вказаною ухвалою було встановлено, що обставини події умисного невиконання ОСОБА_5 судових рішень на користь ОСОБА_2 - є нескладними, не потребують багатьох слідчих дій, та значного часу; незважаючи на це, по минуванню більше 18 місяців, по справі майже не виконано жодної із слідчих дій, навіть тих, які очевидно необхідно виконати, незважаючи на те, що ОСОБА_2 багато разів звертався до слідчого з вимогою діяти.

У подальшому ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 29 травня 2017 року по справі № 200/7981/17 була скасована постанова слідчого Дишлової А.О. від 19.04.2017 року про закриття кримінального провадження №0001590. Суд, скасовуючи постанову від 19 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження, вказав на те, що досудове слідство проведено неповно, зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови досліджені не повно /т.І, а.с. 88/.

31 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до слідчої Дишлової А.О. із клопотанням про проведення одночасного допиту між ним і боржником ОСОБА_5, яке слідчим Дишловою А.О. у передбачені законом строки не було розглянуто. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 09 червня 2017 року (справа №200/9391/17) встановлено, що слідчим Дишловою А.О. допущено протиправну бездіяльність, і рапорт який наданий Дишловою А.О. до суду, підтвердив, що клопотання потерпілого ОСОБА_2 від 31.05.2017 року не розглянуто, що і стало підставою для зобов'язання слідчого Дишлову А.О. протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_2 /т.І, а.с. 87/.

02 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із клопотанням на особистий прийом до керівника органу досудового розслідування, який також клопотання не розглянув. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2017 року (справа №200/9776/17) встановлено, що начальником СУ ГУНП в області допущено протиправну бездіяльність в частині нерозгляду клопотання ОСОБА_2 від 02 червня 2017 року про виконання слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0001590, з яким потерпілий ОСОБА_2 звернувся саме до начальника СУ ГУНП, як керівника органу досудового розслідування, та яке було зареєстроване за №340о/пр через те, що його підлегла слідчий Дишлова А.О. не виконує рішення суду і не проводить одночасний допит між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, та суд ухвалив зобов'язати начальника СУ ГУНП протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_2 від 02 червня 2017 року № 340о/пр та повідомити про результат розгляду /т.І, а.с. 138/.

13 червня 2017 року ОСОБА_2 оскаржив постанову слідчого Дишлової А.О. про відмову у проведенні одночасного допиту між ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2017 року (справа №200/10225/17) встановлено, що постанова слідчого Дишлової А.О. від 13 червня 2017 року винесена з порушенням вимог КПК України, та у порушення законних прав ОСОБА_2, як потерпілого, на одночасний допит із ОСОБА_5, зокрема постанова слідчого СВ Дишлової А.О. від 13 червня 2017 року скасована; зобов'язано слідчу Дишлову А.О. на протязі п'яти днів з моменту отримання копії ухвали провести одночасний допит між потерпілим ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_5 /т.І, а.с. 132/. Згідно із супровідним листом до ухвали від 23.06.2017 року, СВ ДВП отримало ухвалу 29 червня 2017 року, однак судове рішення слідчим Дишловою А.О. не було виконане.

07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О., яке зареєстровано за вхідним №С-154, однак слідчий знову не розглянула клопотання ОСОБА_2 у встановлений законом строк, у зв'язку з чим ОСОБА_2 в черговий раз звернувся до слідчого судді та ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року по справі № 200/12069/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги клопотання слідчою не розглянуто, постанову про повну або часткову відмову в його задоволенні слідчою не винесено. До суду на момент розгляду скарги доказу, що підтверджує факт розгляду клопотання слідчою або прокурором не надано. Таким чином, вимоги ст. 220 КПК України слідчим не виконано, тому зобов'язано Дишлову А.О. протягом доби з моменту отримання копії даної ухвали розглянути клопотання від 07 липня 2017 року /т.І, а.с. 130/.

Через невиконання слідчим Дишловою А.О. ухвали суду від 23 червня 2017 року по справі №200/10225/17, прокуратурою Дніпропетровської області 04 серпня 2017 року порушено за даним фактом кримінальне провадження №0001023.

Також у зв'язку з тим, що начальник СУ ГУНП, як керівник органу досудового розслідування, умисно не виконує судове рішення від 15 червня 2017 року по справі №200/9776/17, прокуратурою Дніпропетровської області 25 вересня 2017 року порушено за даним фактом кримінальне провадження №0001189 /т.І, а.с. 181-182/.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування із цивільної справи №199/5590/13-ц документальних доказів, яке зареєстроване за вхідним № С-288, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року по справі № 200/19348/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, вимоги ст.214 КПК України щодо обов'язкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі, слідчим не виконано. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчою доступу. Слідча не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що було підставою для задоволення скарги позивача /т.І, а.с. 215/.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування із цивільної справи № 199/2837/13-ц документальних доказів, яке зареєстроване за вхідним №С-289, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2, тому ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року (справа № 200/11977/17) встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, вимоги ст.214 КПК України щодо обов'язкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі слідчим не виконані. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчою доступу. Слідча не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що знову стало підставою для задоволення скарги /т.І, а.с. 216/.

У зв'язку із зазначеним позивач зазнав страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірною бездіяльністю слідчого Дишловою А.О., у зв'язку з чим позивач був вимушений звертатися із скаргами до суду, що змусило його нервувати, створило певний дискомфорт, порушило звичайний режим його життя.

Встановивши вказані обставини, а силу ст. ст. 23,1166, 1174, 1176 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки в даному спорі правовою підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, встановлена ухвалами суду бездіяльність слідчого Дишловою А.О., тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, а застосуванню підлягають норми ст. 1174 ЦК України і заподіяна моральна шкода повинна бути відшкодована державою Україна.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби стосовно не згоди з порядком стягнення коштів, яке на думку заявника апеляційної скарги має здійснюватись через органи казначейства, не можна прийняти до уваги, оскільки законодавством закріплений певний порядок вирішення даного питання.

Так згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди на користь позивача шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно повноважень громадської організації на звернення до суду слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (ч.5 ст.1 Закону).

Конституційний Суд України у своєму рішенні №12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року вказав, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до загальновживаної термінології, статутний документ - це основний локальний нормативний акт, що визначає порядок діяльності юридичної особи. В ньому зазначаються повноваження органів управління та порядок прийняття ними рішень, а також міститься інша інформація, встановлена законом.

Конкретний вид статутного документу залежить від організаційно-правової форми юридичної особи, ним може бути: статут, модельний статут, положення, наказ тощо.

Нормами Закону України «Про громадські об'єднання» не встановлено обов'язку громадського об'єднання без статусу юридичної особи мати саме статут, натомість для таких об'єднань передбачено Протокол установчих зборів, в якому, зокрема, має бути зазначена мета (ціль) діяльності громадського об'єднання (ч.2 ст.9 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було надано витяг з протоколу установчих зборів ГО «ДНПГО» від 15 вересня 2014 року, в якому зазначено, що громадська організація буде здійснювати свою діяльність з основною метою захисту інтересів членів організації, які не суперечать законодавству України. Протоколом засідання Ради керівництва ГО «ДНПГО» від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 прийнято членом ГО «ДНПГО» /т.І, а.с.16-17/.

Приймаючи до уваги, що позивачем при подачі позову було надано витяг з протоколу установчих зборів ГО «ДНПГО» від 15 вересня 2014 року, який є одним із статутних документів даного громадського об'єднання, ті обставини, що ОСОБА_2 прийнято членом ГО «ДНПГО» протоколом засідання Ради керівництва ГО «ДНПГО» від 01 грудня 2014 року, а також беручи до уваги, що положеннями Закону України «Про громадські об'єднання» обов'язок громадського об'єднання без статусу юридичної особи мати статут не встановлено, і ГО «ДНПГО» його не має, судова колегія приходить до висновку, що громадська організація має всі необхідні повноваження щодо звернення до суду з даними позовними вимогами в інтересах ОСОБА_2

Таким чином, апеляційна скарга Державної казначейської служби є безпідставною, а тому залишається без задоволення.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України в Амур-Нижньодніпросвькому районі м.Дніпра - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта