П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року м. Рівне

справа № 559/640/18

провадження № 22-ц/787/1377/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у складі судді Ходака С.К. від 4 липня 2018 року, проголошену в 10год.38хв. в м.Дубно,

в с т а н о в и в:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 травня 2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4

2 липня 2018 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про скасування вжитих судом 29 травня 2018 року заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 послався на ту обставину, що вжиті судом заходи забезпечення позову призводять до порушення прав та інтересів інших осіб, які є власниками майна на яке суд наклав арешт. Так вказував, що житловий будинок з господарськими будівлями, на який накладено судом арешт належить його доньці-малолітній ОСОБА_5

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 липня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено та скасовано вжиті судом заходи забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що майно, на яке судом накладено арешт не належить відповідачу у справі, а тому ОСОБА_5, яка не є стороною у справі не може нести відповідальність за борговими зобов'язаннями відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав право власності ОСОБА_5 у ньому не зареєстровано, тому арешт судом накладений законно і він не підлягає скасуванню. В Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності, сформованій 24.05.2018року, власником будинковолодіння вказаний відповідач, а не його дочка.

Вважає висновок суду про перехід права власності на будинок від відповідача до його дочки не відповідає обставинам справи, зокрема відсутності державної реєстрації за набувачем по договору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не поданий.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотання учасника справи .

Із надісланих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що предметом спору, який виник між сторонами є стягнення боргу у розмірі 154868,26 грн. за договором позики, укладеного 12.05.2015року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Встановлено, що арешт на майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 травня 2018 року накладено за заявою позивача з метою забезпечення позову у даній справі.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник надав копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів, відповідно до якої станом на 24.05.2018року у Реєстрі прав власників на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4

Суд першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову, взяв до уваги вищезазначений документ на нерухоме майно, його належність на праві власності відповідачу.

Однак, з поданих ОСОБА_4 разом з заявою про скасування заходів забезпечення позову доказів вбачається, що 29.11.2011року відповідач подарував вказане будинковолодіння ОСОБА_5, що стверджується нотаріально посвідченим договором дарування. (а.с.24)

Тобто, на час звернення до суду з позовом та заявою про забезпечення позову власником майна, на яке судом було накладено арешт, відповідач не був.

Отже, враховуючи вищезазначене, вимоги п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, судом правомірно було постановлено ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що право власності за ОСОБА_5 належним чином не зареєстроване підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (в редакції чинній на момент посвідчення договору) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості.

Тобто на момент посвідчення договору дарування, державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ були окремими видами реєстрації.

Державна реєстрація правочинів проводилася на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004р. №671, відповідно до п. 2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводилася комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України від 7 лютого 2002р.№7/5, з огляду на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року.

Вищевказаний договір дарування, зареєстрований 29 серпня 2011року приватним нотаріусом в Державному реєстрі правочинів, що свідчить про те, що договір зареєстрований у встановленому законом порядку.

З урахуванням вищенаведених положень закону той факт, що законні представники малолітньої ОСОБА_5 не зареєстрували її право власності на нерухому річ у комунальному підприємстві «Архітектор» Дубенської міської ради після укладення договору дарування, не свідчить, що обдарована не набула права власності на подароване їй нерухоме майно.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову, її відповідність вимогам цивільного процесуального законодавства, відсутність правових підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 серпня 2018 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.