Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 553/3324/14-ц

провадження № 61-33443св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представники: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_9,

представники: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_12,

представники: ОСОБА_13, ОСОБА_14,

третя особа за первісним позовом - виконавчий комітет Подільської (Ленінської) районної у м. Полтави ради,

представники: ОСОБА_15, ОСОБА_16,

третя особа за зустрічним позовом - Подільська (Ленінська) районна в

м. Полтава рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року в складі судді Кононенка С. Д. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 25 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Панченка О. О., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_12, третя особа - виконавчий комітет Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради, про визнання права на встановлення меж земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками домоволодінь, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням позачергової сесії 6 скликання Ленінської районної у м. Полтаві ради від 30 січня 2014 року надано дозвіл позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, площею: 1 000,00 кв. м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд,

317,00 кв. м - для ведення садівництва. У відповідності до вимог Земельного кодексу України для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться зйомка землі, яка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, проте відповідачі безпідставно ухиляються від здійснення погодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та відмовились від підписання акта узгодження меж.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд усунути перешкоди, які чинять відповідачі у встановлені меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, площею: 1 000,00 кв. м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, 317,00 кв. м - для ведення садівництва; визнати незаконною відмову ОСОБА_9, ОСОБА_12 в узгодженні меж вказаних земельних ділянок; дозволити позивачам виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) спірних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) без письмової згоди відповідачів у актах приймання-передачі межових знаків на зберігання від 09 січня 2014 року.

У листопаді 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Подільська (Ленінська) районна в м. Полтава рада, ОСОБА_12, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1. Загальна площа земельної ділянки становить 1 702,00 кв. м та складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку - 1 000,00 кв. м та для ведення особистого селянського господарства - 702,00 кв. м. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 28 січня 2014 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1. Позивач посилалась на те, що користується житловим будинком та земельною ділянкою у відповідності до порядку, визначеному вказаним рішенням суду та не порушує права інших співвласників та місцевої громади. Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на частині земельної ділянки, що перебуває у її користуванні встановили без її відома паркан та таким чином неправомірно заволоділи частиною земельної ділянки, порядок користування якою було визначено рішенням суду від 28 січня 2014 року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_9 просила суд визнати дії

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо самовільного встановлення паркану обмеження доступу та користування частиною земельної ділянки, загальною площею 702,00 кв. м з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 та перебуває у її користуванні протиправними; зобов'язати відповідачів демонтувати металевий паркан, встановлений на частині указаної земельної ділянки, а також зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_9 у користуванні спірною земельною ділянкою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_9,

ОСОБА_12, третя особа - виконавчий комітет Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради, про визнання права на встановлення меж земельних ділянок, на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, залишено без розгляду.

Роз'яснено позивачам, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, після усунення умов, що були підставою залишення заяви без розгляду, вони мають право звернутися до суду повторно.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2017 року, зустрічний позов задоволено.

Визнано дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо самовільного встановлення паркану обмеження доступу та користування частиною земельної ділянки, загальною площею 702,00 кв. м з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні ОСОБА_9 протиправними.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_9 земельною ділянкою - демонтувати металевий паркан, встановлений на частині земельної ділянки, загальною площею

702,00 кв. м, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні ОСОБА_9

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_9 у користуванні земельною ділянкою, загальною площею

702,00 кв. м, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що розмір земельної ділянки позивача є незмінним, а тому дії відповідача щодо самовільного установлення паркану на земельній ділянці позивача є неправомірними.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У січні 2018 року ОСОБА_9 та виконком подали до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначили, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 є власниками будинків за адресою: АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_1. Земельні ділянки на яких розташовані будинки з господарськими будівлями межують між собою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 28 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області

від 29 березня 2016 року, в справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування, проведено реальний розподіл житлового будинку та встановлено порядок користування земельною ділянкою: виділено ОСОБА_9 відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 грудня 2013 року № 120, (зафарбовану на плані червоним кольором) частину житлового будинку та господарські будівлі розташовані за адресою АДРЕСА_1, а саме:

в основній частині житлового будинку літ.«А-1» приміщення - кімнату 1-4, площею 18,50 кв. м, у веранді літ. «а» виділено приміщення - частину веранди 1, площею 5,3 кв. м (зафарбовану на плані червоним кольором);

літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «в», навіс літ. «в1», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», погріб літ. «д», вбиральню літ. «Е», ворота огорожі № 3, частину огорожі № 4, огорожу № 6.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по

АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 грудня 2013 року № 120, а саме:

виділено ОСОБА_9 земельну ділянку, площею 848 кв. м (на плані зафарбовано в червоний колір), розташовану під частиною житлового будинку літ. «А-1», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», сараєм літ. «в», навісом

літ. «в1», гаражем літ. «Г», сараєм літ. «Д», погрібом літ. «д», вбиральнею літ. «Е» та ділянкою, що примикає до даної частини будівель і описується наступними межами: з боку земельної ділянки Полтавської міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 7,64 м, 3,89 м, 9,05 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_17 довжина межової лінії складає: 7,38 м, 4,78 м, 8,45 м, 1,77 м, 24,50 м; з боку земельної ділянки Полтавської міської ради (проїзд) довжина межової лінії складає: 10,04 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_12 довжина межової лінії складає; 6,73 м, 2,0 м, 11,5 м, 12,83 м, 37,34 м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає: 5,50 м;

виділено ОСОБА_12 земельну ділянку, площею 848,00 кв. м (на плані зафарбовано в синій колір), розташовану під частиною житлового будинку

літ. «А-1» та ділянкою, яка примикає до будинку і описується наступними межами: з боку земельної ділянки Полтавської міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 1,45 м; з боку земельної ділянки Полтавської міської ради (проїзд) довжина межової лінії складає: 8,15 м; з боку земельної ділянки Полтавської міської ради (незабудована територія) довжина межової лінії складає: 25,82 м, 8,31 м, 20,76 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_18 довжина межової лінії складає: 11,02 м, 1,14 м, 16,48 м, 13,34 м, 2,94 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_9 довжина межової лінії складає: 6,73 м, 2,0 м, 11,5 м, 12,83 м, 37,34 м;

залишено у спільному користуванні ОСОБА_12 та ОСОБА_19 земельну ділянку, площею 6 кв. м (на плані жовтого кольору).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 становить 1 702,00 кв. м (848+848+6).

Також ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року було встановлено, що власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 збільшено межі належної їм земельної ділянки за рахунок сусідньої земельної ділянки.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що межі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_9 не змінені та остання користується земельною ділянкою у відповідності до рішення суду, яке набрало законної сили та ураховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановили металевий паркан на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_9, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_9 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 15 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська