Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 286/2349/16-ц

провадження № 61-16641св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року у складі судді Кулініча Я. В. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що сторони з 11 вересня 1997 року по 29 червня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого ними приватизований житловий будинок АДРЕСА_1, який належить їм на праві спільної власності по ? частини, та придбаний автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Враховуючи наведене, позивач, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив поділити в натурі між ним та ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 висновку експерта; визнати спільною сумісною власністю автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та поділити його, виділивши йому автомобіль із виплатою компенсації відповідачу в сумі 37 382, 50 грн, а у випадку присудження автомобіля останній, стягнути з неї на його користь вказану суму компенсації.

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_5 зазначила, що сторонами у період шлюбу за спільні кошти також придбаний металевий вагончик розміром 6 м, шириною 3 м, висотою 3 м, а тому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила поділити між нею та ОСОБА_4 металевий вагончик вартістю 21 400, 00 грн, виділивши його на праві власності останньому; поділити спірний житловий будинок вартістю 54 900 грн, виділивши його на праві власності їй.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю сторін автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 та по ? частини автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, без його реального поділу і залишено це майно у їх спільній частковій власності. В іншій частині вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розподілі майна частки подружжя є рівними, сторони не досягли згоди щодо можливого поділу цього майна, попередньо не внесли на депозитний рахунок суду грошову суму, яка відповідала б розміру грошової компенсації за різницю вартості часток.

При цьому, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо поділу металевого вагончика, суд виходив із того, що сторони не довели джерело та час його придбання.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, залишено без змін.

У решті рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Ухвалено поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі і споруди, що розташовані за вказаною адресою, за варіантом № 2 судової будівельно-технічної експертизи від 01 лютого 2017 року № 428/02-2017 (схема розподілу житлового будинку зображена в додатку № 3 цього висновку), виділено: ОСОБА_4: 49/100 ідеальних частин цього будинковолодіння, вартістю 26 847,00 грн, яка складається з 27/50 частини кухні площею 5,5 кв. м та кімнати - 4 площею 16,3 кв. м у житловому будинку, вбиральні літ. «Т» - у господарських будівлях і спорудах; ОСОБА_5: 51/100 ідеальних частини цього будинковолодіння вартістю 28 053, 00 грн, яка складається з коридору - 1 площею 4 кв. м, кімнати - 2 площею 16,5 кв. м, 23/50 частин кухні площею 4,6 кв. м, ганку - літ. «а1» - у житловому будинку.

Для відповідності вимогам будівельних норм та забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділяються співвласникам у житловому будинку, необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: ОСОБА_4: в кухні № 3 (площею 10,1 кв. м) демонтувати віконний блок у зовнішній стіні тильного фасаду житлового будинку (літ. «А») з подальшим пробиванням дверного прорізу та влаштуванням зовнішнього дверного блоку із штукатуренням укосів; між кухнею № 3 (площею 10,1 кв. м) та житловою кімнатою № 4 (площею 16,3 кв. м) пробити новий дверний проріз із подальшим влаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів; між кухнею № 3 (площею 10,1 кв. м) та житловою кімнатою № 4 (площею 16,3 кв. м) демонтувати дверний блок із подальшим закладанням дверного прорізу із штукатуренням із обох сторін; ОСОБА_5: влаштувати нову глуху перегородку в кухні № 3 (площею 10,1 кв. м) на відстані 2,73 м від зовнішньої стіни тильного фасаду, яка розділить кухню № 3 (площею 10,1 кв. м) в частках: 23/50 та 27/50, із відповідним функціональним призначенням: коридор та тамбур; ОСОБА_4 у житловій кімнаті № 4 (площею 16,3 кв. м) та ОСОБА_5 у житловій кімнаті № 2 (площею 16,5 кв. м) необхідно передбачити заходи щодо влаштування електрифікованої кухні-ніші (влаштування систем примусової вентиляції, водопостачання та каналізації).

Витрати за проведення ремонтно-будівельних робіт кожна сторона проводить за власний рахунок. Роз'яснено, що кожна сторона зобов'язана обладнати квартири окремим інженерними мережами з дозволу всіх відповідних інстанцій.

Поділено металевий вагончик та автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, шляхом виділення ОСОБА_4 металевого вагончика, та залишення на праві власності ОСОБА_5 зазначеного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію ? частини спільного майна подружжя в сумі 27 285,50 грн та понесені ним судові витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 352,40 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони у справі не заперечували, що вагончик був придбаний під час шлюбу, при цьому ОСОБА_4 не довів, що це майно є його особистою власністю. Здійснюючи реальний поділ майна суд врахував, що ОСОБА_5 є інвалідом першої групи, хворіє, потребує стороннього догляду, а тому автомобіль зареєстрований на неї та який перебуває у її користуванні визнав за необхідне залишити їй зі стягнення компенсації вартості ? його частини на користь ОСОБА_4 Вирішуючи спір у частині поділу металевого вагончика та залишаючи його у власності ОСОБА_4 зі стягненням грошової компенсації вартості ? його частини, суд виходив із того, що останній є фізичною особою-підприємцем та здійснює у ньому роздрібну торгівлю. При поділі будинку в натурі суд враховував те, що поділити його відповідно до ідеальних часток сторін неможливо, а варіант № 2 експертизи суттєво не порушуватиме стан здоров'я ОСОБА_5, оскільки зазначений варіант експертизи передбачає зручний вхід до приміщення та покладає на неї меншу частину необхідних ремонтно-будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування будинком.

02 березня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року, у якій заявник посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просила скасувати вказані судові рішення в частині розподілу житлового будинку, автомобіля та стягнення з неї на користь ОСОБА_4 компенсації ? частини спільного майна подружжя в сумі 27 285, 50 грн і ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог, а саме: відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4; розділити між нею та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1, виділивши вказаний об'єкт нерухомості їй на праві власності.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд стягуючи з неї компенсацію ? частини спільного майна подружжя не прийняв до уваги положення статті 71 СК України та статті 365 ЦК України щодо отримання обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судами не враховано, що в спірному будинку ОСОБА_4 не проживає з лютого 2016 року, не користується ним, а тому суд мав всі підстави виділити їй спірний житловий будинок, а металевий вагончик, яким користується ОСОБА_4 залишити у власності останнього. Крім того, суди, визнаючи спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя не врахували її пояснень, що його придбано за її особисті кошти, отримані на підставі судових рішень в інших справах.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час їх ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1997 року до 29 червня 2016 року.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 09 грудня 2005 року № 4987 сторонам належить на праві приватної спільної власності по ? частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Тобто частки подружжя у вказаному майні визначені відповідним правовстановлюючим документом, а тому додаткового визнання права за кожним на ? частини у спірному будинку немає потреби.

Крім того, висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 01 лютого 2017 року № 428/02-2017 запропоновано два варіанти поділу спірного будинку, господарських будівель та споруд. При цьому експерт визначив, що за варіантом № 1 співвласник №1 повинен сплатити співвласнику № 2 грошову компенсацію за відхилення від рівності часток у розмірі 1981,00 грн, а за варіантом № 2 співвласник № 2 має компенсувати співвласнику № 1 - 603,00 грн. Також експертом зазначено, що неможливо виділити ізольовані квартири відповідно до часток співвласників у розмірі по ? частини в житловому будинку.

09 серпня 2011 року за ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 27 грудня 2016 року № 428-1/12-2016 дійсна (ринкова) вартість вказаного транспортного засобу на дату проведення дослідження становить 74 765,00 грн.

Відповідно до довідки від 15 листопада 2016 року № 3001, виданої Виконавчим комітетом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 згідно із рішенням від 30 липня 2015 року № 37 наданий дозвіл на відкриття торгівельної точки в АДРЕСА_2 у приватному вагончику. Відповідно до розписки ОСОБА_4 від 07 вересня 2016 року зазначений вагончик він забрав із села для здійснення підприємницької діяльності. При цьому ОСОБА_4 не заперечував, що вагончик придбаний під час шлюбу, також він пояснив, що після розірвання шлюбу він забрав вагончик і встановив його у іншому місці, де здійснює у ньому роздрібну торгівлю. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 28 вересня 2017 року, вартість спірного металевого вагончика складає 21 400,00 грн.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що спірне майно належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та їхні частки є рівними, при цьому здійснюючи розподіл між сторонами житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель і споруд, що розташовані за вказаною адресою, за варіантом № 2 судової будівельно-технічної експертизи від 01 лютого 2017 року, суд у першу чергу виходив із інтересів сторін, взявши до уваги стан здоров'я ОСОБА_5, яка є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду.

Крім того, здійснюючи поділ металевого вагончика та автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, шляхом виділення ОСОБА_4 металевого вагончика, та залишення на праві власності ОСОБА_5 спірного автомобіля, суд апеляційної інстанції правильно виходив із інтересів сторін та перебування цього майна у кожного із них у користуванні.

При цьому, ОСОБА_5 спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на спірний автомобіль, не довела, що останнє придбано саме за кошти, отримані нею на підставі судових рішень, ухвалених в інших справах, тобто що є її особистим майном.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов'язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Враховуючи наведене, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, а також фактичного перебування майна у кожного з подружжя, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказах, дійшов правильного висновку про реальний поділ у натурі спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_4 49/100 ідеальних частини спірного домоволодіння, а ОСОБА_5 - 51/100 частини, відповідно до варіанта 2 судової будівельно-технічної експертизи), залишивши при цьому за ОСОБА_4 металевий вагончик, а за ОСОБА_5 спірний автомобіль, із виплатою відповідної компенсації вартості частини спільного майна подружжя.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу з урахуванням вищевикладеного, крім того зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частини та рішення суду апеляційної інстанції, без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року у незміненій частині та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик