Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2018 Справа №607/3778/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:головуючого судді Дзюбича В.Л. з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою вул. Новий Світ, 83 в м. Тернополі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку №83 що знаходиться по вул. Новий Світ в м. Тернополі. У вказаному будинку зареєстрована також його колишня дружина відповідач ОСОБА_3, шлюб із якою розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2013 року. З моменту розлучення відповідач за місцем реєстрації не проживає, її речі та майно у будинку відсутні, вона не сплачує комунальних послуг та не несе жодних витрат по утриманню житла. Будь-яких перешкод відповідачу щодо проживання та користування житловим будинком він не чинив. Ніякої домовленості чи договору стосовно того, що відповідач буде проживати у належному йому на праві власності будинку немає. ОСОБА_4 врахуванням наведеного, посилаючись на норми ст. 405 ЦК України та ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком №83 що знаходиться по вул. Новий Світ в м. Тернополі та зняти її з реєстраційного обліку.

В ході судового розгляду позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та їх зменшення, відповідно до якої просить зняти ОСОБА_3 з реєстрації за адресою вул.. Новий Світ, 83 у м. Тернополі, як таку, що на протязі 4-х років не проживає за місцем реєстрації.

Відповідач подала заперечення та відзив на уточнену позовну заяву. Вказала, що житловий будинок №83 по вул.. Новий Світ у м. Тернополі був придбаний під час їхнього із позивачем шлюбу за кошти отримані згідно договору кредиту, за яким вона виступала поручителем, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і вона є співвласником даного майна та відповідно разом зі своїм сином має право бути зареєстрованою у вказаному будинку і проживати там. На даний час через негативну поведінку позивача, який зловживає алкоголем та на цьому грунті влаштовує сварки і скандали, поміняв замки у вхідних дверях та не надав їй ключів вона змушена була перейти проживати за іншою адресою. Той факт, що позивач створює їй перешкоди у користуванні житлом підтверджується рішенням суду від 22.11.2018 року про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення. Зазначила, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 30.11.2016 року у справі №647/1683/15-ц відсутність за місцем реєстрації не свідчить про відмову від права власності. За змістом ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що правовою підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; оголошення фізичної особи безвісно відсутньою чи померлою, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 30.06.2015 року у справі № 21-1438а15. Вважає, що у даному випадку відсутні будь-які підстави для зняття її з реєстрації місця проживання, а тому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив. Вказав, що відповідно до п.26 Правил зняття з реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року зняття з реєстрації серед інших підстав здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи. Просить врахувати, що він ставить питання про зняття відповідача з реєстрації місця проживання виключно по причині тривалого не проживання, а не з підстав позбавлення її права власності на житлове приміщення чи визнання такою, що втратила право на користування житлом.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали уточнену позовну заяву та просять позовні вимоги задовольнити, зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою вул.. Новий Світ. 83 у м. Тернополі, оскільки остання з 2013 року за вказаною адресою не проживає, не оплачує комунальні послуги за користування житлом.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали та просять у задоволенні позовних вимог відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони у справі з 24.02.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2013 року.

У даному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №178450, виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції 05.06.2013 року.

17.12.2016 року відповідач уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище «Курило» на «Сторчак», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №135533 виданим Тернопільським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-ИД №012908, виданого Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 22.09.2017 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив прізвище на «Бобровський».

У період шлюбу, позивач на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2005 року укладеного із ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9, за реєстром №11725, придбав житловий будинок №83 по вул .Новий Світ у м. Тернополі.

У пункті 5 вказаного договору зазначено, що на момент укладення цього договору ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_10 і цей житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами набувається ними за взаємною згодою як спільна сумісна власність.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським МБТІ 19.10.2005 року вказаний житловий будинок був зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до довідки №5944, виданої 06.11.2017 року ТОВ «Коменерго-Тернопіль 2» у житловому будинку №83 по вул.. Новий Світ у м. Тернополі зареєстрований та проживає ОСОБА_5; його колишня дружина ОСОБА_10 та син ОСОБА_1, які за місцем реєстрації не проживають.

Згідно акта обстеження житлових умов № 469 від 07.11.2017 року складеного комісією в складі начальника дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 2» ОСОБА_11, майстрів дільниці ОСОБА_12, ОСОБА_13 при проведенні комісійного обстеження житлового будинку №83, що знаходиться по вул. Новий Світ у м. Тернополі встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зареєстровані, але не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2013 року, що підтверджують свідки-сусіди: ОСОБА_14, ОСОБА_15

Як встановлено судом, зазначений будинок був придбаний ОСОБА_5 за кошти, отримані в кредит згідно кредитного договору №521, укладеного 10.10.2005 року із АКІБ «УкрСиббанк», що не заперечується сторонами.

Як вбачається із ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №24938048 від 30.07.2014 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.06.2014 року (справа №6023618/13-ц) ? частина житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул.. Новий Світ, 83 у м. Тернополі зареєстрована за ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності.

На час розгляду справи відповідач разом із неповнолітнім сином ОСОБА_16 проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відтак, в силу вимог ст.60 СК України вказаний житловий будинок №83 по вул. Новий Світ в м. Тернополі, який придбаний за період шлюбу позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3, є їхньою спільною власністю.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечила той факт, що після розірвання шлюбу із позивачем вона не проживає у спірному будинку, оскільки з боку позивача їй чинилися перешкоди у користуванні житлом і вона була змушена звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення та зобов»язання відповідача передати їй ключі від вхідних дверей до будинку.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають прав власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 7 Закону України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене виключно на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як зазначено в п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У відповідності до п.34 вказаної постанови усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_5 не надано суду доказів на підтвердження того, що житловий будинок №83 по вул. Новий Світ у м. Тернополі є його особистою приватною власністю, а також доказів того, що відповідач в установленому порядку позбавлена права власності на жиле приміщення чи визнана такою, що втратила права користування жилим приміщенням.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, приймаючи до уваги те, що житловий будинок №83, що знаходиться по вул. Новий світ у м. Тернополі придбаний в період перебування сторін у шлюбі і відповідач ОСОБА_3 є співвласником даного житлового будинку, не позбавлена права власності на нього та не визнана такою, що втратила право на користування зазначеним житлом, а також враховуючи те, що право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про зняття ОСОБА_3 з реєстрації за адресою вул.. Новий Світ, 83 у м. Тернополі слід відмовити за їх безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 317,319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 60,63,68 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зняття ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: м. Тернопіль, вул. Новий Світ, 83 відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_17