Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 727/1394/15-ц

провадження № 61-11068св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ»,

представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

представники ОСОБА_7: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

представники приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ»: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Перепелюк Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП), ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» (далі - ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2013 року ОСОБА_7, під час виконання трудових обов'язків, керуючи автобусом «Neoplan», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_6, допустив наїзд на позивача, заподіявши їй тілесні ушкодження середньої тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров'я.

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ». зазначала, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона проходила довготривале стаціонарне та амбулаторне лікування та реабілітацію. 21 листопада 2013 року медико-соціальною експертною комісією їй було встановлено безтермінову другу групу інвалідності. У результаті отриманої травми вона втратила можливість у подальшому працювати та заробляти собі на життя. Також, позивач посилалася на те, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно з

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» на її користь грошову компенсацію завданої шкоди у розмірі 193 317,20 грн, яка складається з майнової шкоди - 28 995,20 грн, упущеної вигоди - 42 522,00 грн та моральної шкоди - 121 800,00 грн. Також, у зв'язку із необхідністю термінового продовження лікування та беручи до уваги похилий вік і отриману внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) інвалідність, просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на її користь зазначеної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до вимог частин першої, другої статті 23, статті 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. Оскільки ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» виплатила суму моральної шкоди у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю позивачу - 5 000,00 грн іншу частину моральної шкоди повинно відшкодувати ФОП ОСОБА_5, оскільки моральна шкода позивачу завдана його працівником ОСОБА_7 під час виконання останнім трудових обов'язків.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» на користь ОСОБА_2 шкоду, пов'язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 40 284,00 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень та послідуючої інвалідності позивач втратила можливість працювати у зв'язку із чим у відповідності до вимог статті 1195 ЦК України, статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона має право на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності.

У листопаді 2016 рокуПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі - 40 284,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення сум страхового відшкодування, пов'язаного із втратою доходу внаслідок лікування позивача у розмірі 11 180,29 грн.

Рішення апеляційного суду в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції.

У червні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2013 року ОСОБА_7, під час виконання трудових обов'язків, керуючи автобусом марки «Neoplan», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_6, допустив наїзд на ОСОБА_2, заподіявши їй середньої тяжкості тілесні ушкодження.

22 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АВ/8553337, відповідно до умов якого ліміт відповідальності на одного потерпілого становить 100 000,00 грн.

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року встановлено вину ОСОБА_7 у вчиненні 02 липня 2013 року наїзд на

ОСОБА_2 та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 19 409,95 грн, з яких 14 409,95 грн - сума понесених останньою витрат на лікування та 5 000,00 грн - моральна шкода.

Відповідно до довідок від 03 лютого 2014 року № 01-41/04, від 27 січня 2015 року № 01-41/7 та від 05 лютого 2014 року № 925, виданих виконавчою дирекцією Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці виконавчої дирекції з 26 серпня 2003 року по 15 листопада 2013 року, її заробітна плата з червня 2012 року по листопад 2013 року включно (18 місяців) складала 43 982,24 грн (43 982,24 грн/18 місяців = 2 443,46 грн).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії

від 21 листопада 2013 року № 575 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності безтерміново.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторнро-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Апеляційним судом правильно визначено, що підставою позову ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося неотримання середньої заробітної плати в сумі 2238 грн за 19 місяців у зв'язку із втратою працездатності.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі в частині стягнення шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), правильно застосувавши положення статей 10, 11, 119, 130 ЦПК України 2004 року та з урахуванням вимог статті 1195 ЦК України, статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов обґрунтованого висновку про те, що, у зв'язку з отриманими травмами позивач протягом тривалого часу була непрацездатною, а тому на її користь ПрАТ «Ю.БІ.АЙ» повинно сплатити страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 18 мінімальних заробітних плат.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що спір по суті апеляційним судом вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило