У х в а л а

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 757/76303/17

провадження № 61-47437ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплаченої орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплаченої орендної плати у розмірі 70 548 грн 48 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з неналежністю обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, враховуючи наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 70 548 грн 48 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що справа є малозначною, проте має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Разом з тим, справа не містить обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Питання права, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ зокрема можна віднести неоднакове вирішення судами тотожних спорів, що призводить до порушення основних прав, свобод та інтересів осіб, які гарантуються чинним законодавством України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, значно зачіпають інтереси їх великого кола.

Заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом положень статті 570 ЦК України та фундаментальне значення для правозастосовної практики вирішення питання щодо правильного застосування наведеної норми. Разом з тим, апеляційний суд не керувався статтею 570 ЦК України при вирішенні спору, а застосування ним статті 810 ЦК України, договірних положень між сторонами не свідчить про неоднозначність судової практики у вирішенні питання про оплату оренди нерухомого майна та необхідність її уніфікації.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплаченої орендної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик