Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа №287/430/16-ц

провадження № 61-27530св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6, Радовельська сільська рада Олевського району Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_4, на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року, додаткове рішення Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року в складі судді Волощук В. В. та ухвалу суду Житомирської області від 04 травня 2017 року в складі колегії суддів Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Е. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та його спадкоємцем першої черги за законом. Крім нього спадкоємцем померлого батька є його старший брат ОСОБА_6

06 квітня 2016 року йому стало відомо про те, що його батько склав заповіт, яким заповів усе своє майно ОСОБА_6

Посилаючись на те, що заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області не дотримано вимог чинного законодавства щодо форми заповіту, позивач просив визнати недійсним заповіт його батька на користь ОСОБА_6 у зв'язку з його нікчемністю та застосувати правові наслідки недійсності заповіту шляхом встановлення, що ОСОБА_6 має право на спадкування за законом на загальних підставах.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, він викладений у вигляді письмового документу, підписаний без свідків безпосередньо заповідачем у присутності секретаря Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області ФілімончукК. М. та нею ж посвідчений. Філімончук К. М. перевірила дієздатність заповідача і з'ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті.

Додатковим рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року в задоволенні позову про визнання заповіту нікчемним відмовлено. Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для визнання заповіту нікчемним.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 травня 2017 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, правильно встановив обставини справи та ухвалив законні й обґрунтовані рішення.

У червні 2017 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в заповіті вказано, що він посвідчений не посадовою особою, а виконавчим комітетом сільської ради, заповіт не містить місце народження заповідача, заповіт зареєстрований не в день вчинення відповідної нотаріальної дії, заповідачу роз'яснено не ті норми закону, які підлягають роз'ясненню під час посвідчення заповіту. Крім того, суди не врахували, що представник Радовельської сільської ради Олевського районного суду Житомирської області визнав позов та не постановили ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову. Суди не врахували покази свідків про те, що заповідач змінив свою думку щодо спадкування старшим сином всього майна, та що відповідач не приймав участь у веденні господарства свого батька та не підтримував його.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення (відзив) на касаційну каргу не надходили.

17 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 01 липня 2009 року ОСОБА_7 склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті належне йому майно: житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку, все своє майно і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті й на що він по закону матиме право, заповів сину ОСОБА_6 Заповіт посвідчений секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Згідно зі статтею 203 ЦК Україниособа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний об'єм цивільної дієздатності, волевиявлення учасника угоди повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчено уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1257 ЦК Українизаповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Суди встановили, що заповіт ОСОБА_7 посвідчений секретарем Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області Філімончук К. М., яка на підставі рішення № 2 цієї ж ради від 17 травня 2006 року уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Заповіт підписаний власноручно заповідачем в присутності секретаря Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області Філімончук К. М., яка перевірила дієздатність заповідача і з'ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті.

Факт підписання заповіту особисто ОСОБА_7 позивач не заперечував.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним з підстав його нікчемності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення про відсутність підстав для задоволення позову.

Відсутність у заповіті даних про місце народження заповідача не впливає на правильність встановлення особи заповідача з урахуванням заповіті зазначення індивідуального номера облікової картки платника податків ОСОБА_7

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що вчинення нотаріальної дії зареєстрований не в той самий день посвідчення заповіту, оскільки в матеріалах справи міститься копія журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Радовельської сільської Ради Олевського району Житомирської області, в якому під реєстровим номером № 19 від 01 липня 2009 року зазначено про вчинення нотаріальної діїю: посвідчення заповіту від імені ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги про те, що під час посвідчення заповіту заповідачу роз'яснено не ті норми закону, які підлягають роз'ясненню, не заслуговують на увагу, оскільки помилкове зазначення в заповіті статей 534, 535 ЦК України (1963 року) не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Посилання заявника на те, що особа, яка вчиняла заповіт, визнала позов, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні приймав участь в якості представника Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області сільський голова, який перебував на посаді з 2016 року та про обставини посвідчення оспореного заповіту був необізнаний.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомировьскої області від 09 грудня 2016 року, додаткове рішення Олевського районного суду Житомирської області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат