Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3342/18

номер провадження 2/695/1448/18

26 грудня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачу по справі на праві власності належить будинковолодіння із присадибною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою вул.. Центральна, 152, с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області. У дворі вказаної садиби в 2006 році ОСОБА_2 встановила магазин з металевих конструкцій, яким не користувалася та запропонувала позивачу користуватися ним. Починаючи з 2008 року позивач почала володіти та користуватися даним магазином, обклала його стіни цеглою, утеплила його, впорядкувала прилеглу до нього земельну ділянку. В 2017 році за ініціативою позивача під вказаним магазином був проведений виділ земельної ділянки для комерційного користування, площею 0,0177 га.

Таким чином позивач, як повноправний власник з початку 2008 року відкрито та на законних підставах користується вказаним магазином, а тому вважає, що вона набула права власності на нього за набувальною давністю і з метою захисту своїх прав звернулася до суду і з вказаним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 05.11.2018 року розгляд справи проводиться за спрощеним порядком з викликом сторін.

У судове засідання позивач не зявилась, однак звернулася до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилась, направивши до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач по справі домовилися про передачу позивачу у володіння та користування магазину, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: вул. Центральна, 152, с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області.

Починаючи з 2008 року позивач вільно, відкрито та безперервно користується вказаним магазином, а в 2017 році провела виділ земельної ділянки для комерційного використання, площею 0,0177 га, кадастровий №:01:001:0211 за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Коробівка, вул. Центральна, 152, що стверджується відповідним технічним паспортом копія якого додана до матеріалів справи.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-17 від 24.02.2017 року вбачається, що вказана земельна ділянка належить ОСОБА_3, яка змінила своє прізвище на Паша, що стверджується відповідним свідоцтвом про зміну імені (серія І0СР №007779 від 08.10.2016 року).

Нормами ст. 12 та ст. 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач по справі позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і всі відповідні обставини, якими позивач мотивує свої вимоги, а тому такі обставини, на підставі вказаних вище норм цивільного процесу додатковому доказуванню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних підстав для сумніву щодо достовірності цих обставин.

Згідно з нормами ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р.:

- Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9);

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11);

Беручи до уваги положення статей 16, 344, 396 ЦК до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред'явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12);

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13)

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14).

Відповідно висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК):

«У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 добросовісно заволоділа на початку 2008 року магазином, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, 152, с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області, на земельній ділянці для комерційного використання, площею 0,0177 га, кадастровий №:01:001:0211, та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше 10 років, то суд вважає, що остання набула права власності на нього за набувальною давністю.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі зазначеного та керуючись

ст. 344 ЦК України та ст.,ст. 76, 264, 265

ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувально давністю на магазин, який знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Коробівка, вул. Центральна, 152, на земельній ділянці для комерційного використання, площею 0,0177 га, кадастровий №:01:001:0211.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.