Справа № 342/992/18
Провадження № 2/342/675/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був чоловік позивачки ОСОБА_6. Згідно технічного паспорта дане житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 73,6 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м., літньої кухні, стайні, трьох комор, сараю, стодоли, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Будівництво житлового будинку завершено у 1965 році, господарських будівель - у 1970 роках. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров'я» ринкова вартість вищезгаданого житлового господарства становить 81000 грн. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_13, заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На день смерті спадкодавця ОСОБА_2 разом з ним у житловому господарстві проживали: дружина ОСОБА_2, дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, які є спадкоємцями першої черги за законом. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину. 21.12.2000 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Постановою від 28.08.2018 р. нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві, крім позивачки, проживали: її чоловік ОСОБА_6, їх дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, які не зверталися з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. Після смерті спадкодавця позивачка фактично вступила в управління спадщиною - оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай, постійно разом з сім'єю проживає у житловому будинку, користується спадковим майном на власний розсуд, сплачує комунальні послуги, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. В заявах зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендують, не зверталися до нотаріальної контори з приводу її оформлення і не мають наміру звертатися в майбутньому, за виділом частки у колгоспному дворі також не зверталися та не претендують на неї.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 26 липня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13 липня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6.

Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8651 від 03.08.2018 р., видана згідно архівних даних МБТІ станом на 31.12.2012 р., свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 107 за ОСОБА_6, як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 26.07.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р.

Довідкою № 526, виданою 22.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради підтверджується, що житловий будинок, який належав ОСОБА_6, дійсно знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1).

Станом на 15.04.1991 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: голова сім'ї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується довідкою № 525, виданою 22.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 у віці 56 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району, актовий запис за № 5 від 22 лютого 1997 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 22 лютого 1997 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_6 помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини, - визначено ст.526 ЦК УРСР. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13, дійсно був зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1; на день його смерті разом з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, внучка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, внучка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується довідкою № 528, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради22.08.2018 р.

Про те, що ОСОБА_6, 1940 року народження, та ОСОБА_2, 1944 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 8 листопада 1962 р. Олієво-Королівським с/ЗАГС Городенківського району, запис за № 23 від 8 листопада 1962 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження.

Про те, що відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_2, стверджується копіями їх свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5. При одруженні ОСОБА_3 змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, виданого 19 грудня 1992 р. виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району, запис за № 16 від 19 грудня 1992 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Копією спадкової справи № 220/2008 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., стверджено, що позивачка ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 Їй державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 05 березня 2008 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 358, на майновий пай в агрофірмі «Олієво-Королівська» в с. Олієво-Королівка Городенківського району.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_6 входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Як вбачається із звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», ринкова вартість згаданого житлового будинку з надвірними спорудами станом на 23 серпня 2018 р. становить 81000 грн. За згаданим господарством числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, що стверджується довідкою № 527, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради 22.08.2018 р.

Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2346/02-31 від 28 серпня 2018 р. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_14, на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_6, відносилось до колгоспного двору, однак частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Після смерті чоловіка позивачка продовжує проживати в спадковому житловому будинку, користується житловим будником, господарськими будівлями та спорудами.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом спадкодавця ОСОБА_6 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не встановлено, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - діти спадкодавця в поданих до суду заявах зазначили, що позов визнають, на частку у спадковому майні не претендують, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 346, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_2 - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Місце проживання відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складене 24.12.2018 року.

Суддя: Ничик Г. І.