Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 460/1167/17

провадження № 61-30268св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що у шлюбі сторін народився син ОСОБА_6; сторони приблизно рік з відповідачем проживають окремо, дитина проживає із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виконання обов'язку з утримання дитини, не допомагає матеріально, хоча офіційно працює, не бере участі у вихованні дитини, яка є інвалідом і потребує постійного лікування, яке вимагає значних витрат, а відтак, їй важко одній утримувати дитину, оскільки у зв'язку з доглядом за дитиною вона змушена залишити роботу.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що сторони у справі є батьками ОСОБА_6 Із медичного висновку від 20 лютого 2012 року № 23, слідує, що ОСОБА_6 має статус «дитини-інваліда». Оцінивши зібрані у сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки обов'язок утримувати дітей є рівною мірою спільним зобов'язанням як матері, так і батька. З врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, матеріального становища позивачки, стану здоров'я та матеріального становища відповідача, наявності на його утриманні непрацездатних батьків, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що забезпечить належний рівень утримання дитини.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року змінено. Збільшено розмір аліментів, що підлягає стягненню щомісячно з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 до досягнення дитиною повноліття з 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що визначення аліментів судом першої інстанції у розмірі 1/4 частини заробітку доходу відповідача не повною мірою відповідатиме встановленим обставинам, що мають значення для справи. Такий розмір, з урахуванням того, що: обоє батьків мають рівні обов'язки щодо утримання дитини; сторони мають постійне місце праці та постійні регулярні доходи, про які заявили; позивач проживає з дитиною сама та самостійно опікується дитиною, що відповідно потребує докладання нею певних додаткових зусиль з організації її життя, зважаючи на те, що вона працює; те, що відповідач проживає сам та фактично утриманців не має, якими не необхідно вважати його батьків, які мають самостійні джерела доходів та з ним постійно не проживають, а також мають інших дітей, які в змозі як і відповідач надавати їм певну додаткову матеріальну допомогу; те, що відповідач частково добровільно надавав матеріалу допомогу позивачу; те, що дитина сторін є інвалідом та страждає на велику кількість захворювань, що потребують докладання для позивача значних, постійних, додаткових зусиль та коштів на їх лікування, реабілітацію, а також догляд дитини-інваліда тощо; прожитковий мінімум, для дітей відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» складає для дітей від 6 до 18 років 1 777, 00 грн на місяць, на переконання суду апеляційної інстанції, необхідно встановити на рівні 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суд не врахував, що у відповідача на утриманні знаходяться батьки - пенсіонери і стягнення з відповідача 1/3 частини від його заробітку поставить його у скрутне матеріальне становище.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 13 квітня 2010 року.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені, серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 09 липня 2011 року змінила ім'я на ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 09 липня 2011 року змінив ім'я на ОСОБА_5

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з медичним висновком від 20 лютого 2012 року № 23 ОСОБА_6 має статус дитини-інваліда. Дитина хворіє на ряд інших захворювань, що виходять за межі поняття звичних, вікових, періодичних захворювань, зважаючи, також, на значну їх кількість, а саме: плосковальгусна деформація обох стоп; функціональне захворювання шлунку; дискінезія жовчовивідних шляхів; дефіцит маси тіла; відставання у фізичному розвитку; синдром подразненого кишківника; астенічний синдром; хронічний аденоїдід; двобічний секреторний отит.

За час окремого проживання сторін відповідач добровільно здійснює часткову оплату коштів на утримання сина сторін, що підтверджено платіжними дорученнями про перерахунок коштів із платіжної картки відповідача на платіжну картку позивача у розмірах від 502, 51 грн до 3 600, 00 грн на місяць, що складає в середньому 1 436, 43 грн на місяць.

Сторони працюють в органах Національної поліції України та отримують щомісячно заробітну плату. Позивач отримує 8, 000, 00 грн, відповідач - 9 000, 00 грн на місяць.

Норми права, що підлягають застосуванню

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд застосовує їх системний аналіз.

Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України (в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, далі - СК України) способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Встановивши, що сторони мають малолітнього сина, відповідач працевлаштований, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, апеляційний суд дійшов правомірного висновку про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки апеляційний суд, встановивши усі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4, визначивши розмір аліментів у 1/3 частині всіх видів заробітку (доходу), а не 1/2 частини, як просила позивач.

Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Зважаючи на наведене касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик