Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 Справа №607/10068/18

Тернопільської області в складі головуючого суді ОСОБА_1, за участі секретаря с/з ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 травня 2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 614.

Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно.

В судове засідання позивач не з'явився, проте направив письмове клопотання розглядати справу за власної відсутності, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач в судове засідання з'явився, позов про розірвання шлюбу заперечив просив суд надати строк на примирення з метою збереження шлюб та сімї. По закінченню визначеного судом строку продовжував наполягати на відмові в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 24 травня 2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 614. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обовязковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

В позовній заяві позивач зазначає, що сторони спору уже тривалий час не проживають сімєю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, не ведуть спільного господарства. Відтак позивач остаточно переконався у необхідності припинення шлюбних відносин, і має намір після розірвання шлюбу влаштувати особисте життя.

Натомість відповідач стверджував можливість збереження шлюбних відносин сторін зважаючи на спільне проживання протягом тривалого часу та наявності спільної дитини. Бажання позивача розірвати шлюб відповідач повязує з наявністю стосунків у позивача з іншою жінкою.

В судовому засіданні 01.10.2018 року судом, зважаючи на клопотання сторони відповідача, сторонам спору було надано строк на примирення до 15.11.2018 року.

15.11.2018 року засідання не відбулося у звязку з відпусткою головуючого судді, а відтак сторони спору мали обєктивну можливість вжити додаткових заходів з метою збереження шлюбу та сімї ще до 20.12.2018 року .

По завершенню наданого судом строку на примирення, позивач не зявився в судові засідання, не відкликав заяву розглядати справу за власної відсутності та підтримку позовних вимог; натомість відповідач суду повідомила, що ОСОБА_4 не реагує на її спроби помиритися і продовжує перебувати під впливом іншої жінки. Від ОСОБА_3 жодних клопотань про визначення додаткового строку на примирення до суду не надходило.

А тому суд, враховуючи уже наданий за клопотанням відповідача час на примирення, зберігаючи баланс інтересів сторін спору, не вбачає за необхідне визначати сторонам додатковий строк з метою збереження шлюбу та сімї.

Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок, що зважаючи на відносили, які склалися між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (тривала відсутність спільного побуту та подружнього життя, відсутність реального спільного бажання зберігати їх шлюб, бажання визначати вільно свій «приватний простір» ) збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб ОСОБА_4 (вул. Живова, 5 м. Тернопіль, інд.46000) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, інд. 46000), зареєстрований 24 травня 2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 614.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_1