Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 592/8861/16-ц

провадження № 61-29018св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Державна казначейська служба України,

представники відповідача - Сіренко Ірина Сергіївна,

третя особа: Сумський міський відділ поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Собини О. І., Хвостика С. Г. від 04 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив стягнути з Державного бюджету України втрачену заробітну плату у сумі 32 723 грн 60 коп.; сплачені за надання юридичної допомоги при розгляді кримінальної справи кошти в сумі 24 000 грн; моральну шкоду в сумі 156 800 грн, а всього 162 573 грн 60 коп. та витрати на правову допомогу в цивільній справі - 3 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2010 року слідчим відділом прокуратури Сумської області стосовно ОСОБА_4 порушена кримінальна справа № 10800045 по обвинуваченню в злочині, передбаченому частиною 2 статті 368 КК України і з 01 по 07 травня 2010 року позивач перебував у слідчому ізоляторі.

Згідно з наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області від 12 липня 2011 року № 29-ОС ОСОБА_4 був звільнений 12 липня 2011 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2013 року позивача було засуджено до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки; з 06 листопада 2013 року по 27 лютого 2014 року він знаходився під вартою і перебував у слідчому ізоляторі.

Ухвалою апеляційного суду сумської області від 27 лютого 2014 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2013 року відносно ОСОБА_4 був скасований, а кримінальна справа повернута до прокуратури Сумської області для проведення додаткового розслідування.

18 червня 2014 року змінено кваліфікацію дій у кримінальному правопорушенні з частини 2 статті 368 КК України на частину 1 статті 368 КК України на підставі змін до Кримінального кодексу України від 04 червня 2014 року.

25 червня 2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001392 від 24 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України було закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Постановою від 08 серпня 2014 року заступника прокурора м. Суми радника юстиції МостовогоМ. В. скасована постанова слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області капітана міліції Ралки А. Ю. від 25 червня 2014 про закриття кримінального провадження № 0001392. Матеріали досудового розслідування № 0001392 направлені начальнику СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області для організації досудового розслідування.

Постановою слідчого від 22 жовтня 2014 року змінено у кримінальному провадженні № 0001392 кваліфікацію дій ОСОБА_4 з частини 1 статті 368 КК України на частину1 статті 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області капітана міліції РалкиА. Ю. від 18 лютого 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001392 від 24 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України було закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Постановою прокурора прокуратури м. Суми юриста 2-го класу Семишкур С. В. від 14 квітня 2015 року постанову слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Ралки А. Ю. від 18 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження №0001392 скасовано. Матеріали досудового розслідування № 0001392 направлені начальнику СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області для організації досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області капітана міліції РалкиА. Ю. від 09 червня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001392 від 24 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України було закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Постановою прокурора прокуратури м. Суми Ємець Д. С. від 14 серпня 2015 року постанову слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Ралки А. Ю. від 09 червня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0001392 скасовано. Матеріали досудового розслідування № 0001392 направлені начальнику СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області для організації досудового розслідування.

Посилаючись на те, що кримінальне провадження у відношенні до нього за № 0001392 слідчим було закрите ще у травні 2016 року у зв'язку із відсутністю події кримінального правопорушення, проте письмової відповіді про це та постанови про визначення розміру шкоди йому не надано, що є порушенням вимог статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 втрачену заробітну плату в розмірі 32 723 грн 60 коп., кошти за надання юридичної допомоги під час розслідування та розгляду кримінальної справи в суді в розмірі 24 000 грн, та моральну шкоду в розмірі 156 800 грн, а всього 213 523 грн 60 коп. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач набув право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу досудового слідства, оскільки кримінальна справа стосовно нього була закрита під час досудового розслідування у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а тому він має право на відшкодування втраченої заробітної плати, витрат на юридичну допомогу та

моральної шкоди, яка була розрахована судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року апеляційні скарги Сумської місцевої прокуратури та Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2017 року змінено, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 156 800 грн на відшкодування моральної шкоди, 25 779 грн 60 коп. на відшкодування втраченої заробітної плати, 14 000 грн на відшкодування витрат за надану юридичну допомогу під час розслідування та розгляду кримінальної справи в суді, а всього 196 579 грн 60 коп. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу під час розгляду цивільної справи в розмірі 2 761 грн 80 коп. Компенсовано Сумській місцевій прокуратурі та Державній казначейській службі України за рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції кожному по 92 грн 06 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру втраченого заробітку, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 за постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області був незаконно відсторонений від роботи з 11 травня 2010 року і по день його звільнення 12 липня 2011 року у зв'язку з ліквідацією установи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, та з 01 травня по 07 травня 2010 року перебував у слідчому ізоляторі, тобто фактично не працював 294 дні, а тому втрачений заробіток складає 25 519 грн 20 коп., який і підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того апеляційним судом враховано, що згідно з актів прийому-передачі гонорару, сплаченого адвокату за надану юридичну допомогу в рамках кримінального провадження, розмір останнього складає 14 000 грн, а тому саме даний розмір підлягає стягненню на користь позивача.

В частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди апеляційний суд погодився з розміром, визначеним судом першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У червні 2017 року Державна казначейська служба подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що позивача було звільнено за підставами, не пов'язаними із порушення кримінального провадження, а тому вимоги щодо стягнення втраченого заробітку є безпідставними. Крім того розмір моральної шкоди необґрунтовано завищено, а також не підтверджено завдання позивачу моральних або фізичних страждань, чи витрат немайнового характеру, не здійснено посилання на відповідні докази щодо таких обставин.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що судом визначено розмір завданої йому моральної шкоди з урахування періоду перебування під слідством і судом, тривалості і тяжкості моральних страждань, враховано принципи розумності та справедливості, а доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують. Крім того твердження відповідача про відсутність підстав для стягнення втраченого заробітку спростовується матеріалами справи, з яких зокрема вбачається, що позивач був відсторонений від роботи на 294 дня.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 30 квітня 2010 року слідчим відділом прокуратури Сумської області стосовно ОСОБА_4 порушена кримінальна справа № 10800045 по обвинуваченню в злочині, передбаченому частиною 2 статті 368 КК України. З 01 по 07 травня 2010 року ОСОБА_4 перебував у слідчому ізоляторі.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2013 року позивача було засуджено до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки, проте ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2014 року вказаний вирок був скасований, а кримінальна справа повернута до прокуратури Сумської області для проведення додаткового розслідування.

В подальшому постановами слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області кримінальне провадження неодноразово закривалось у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, однак постановами прокурора прокуратури м. Суми ці постанови скасовувалися та матеріали досудового розслідування поверталися на додаткове розслідування.

Останньою постановою старшого слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області від 30 грудня 2015 року кримінальне провадження № 0001392 від 24 березня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України закрито у зв'язку з відсутністю події вказаного кримінального правопорушення

Також судом установлено, що ОСОБА_4 за постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області був незаконно відсторонений від роботи з 11 травня 2010 року і по день його звільнення 12 липня 2011 року у зв'язку з ліквідацією установи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, та з 01 травня по 07 травня 2010 року перебував у слідчому ізоляторі, тобто фактично не працював 294 дні.

Частиною першої статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 за постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області був незаконно відсторонений від роботи з 11 травня 2010 року по 12 липня 2011 року (день його звільнення у зв'язку з ліквідацією установи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України) та з 01 травня по 07 травня 2010 року перебував у слідчому ізоляторі, тобто фактично не працював 294 дні, а тому втрачений заробіток складає 25 519 грн 20 коп., який і підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що тривалість перебування ОСОБА_4 під слідством і судом складає 4 роки 1 місяць, у зв'язку із чим позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої судами визначено з урахуванням її доведеності позивачем та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило