Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 465/4194/14-ц

провадження № 61-35607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2018 року в складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, ОСОБА_5, уточнивши та доповнивши який просив визнати незаконним і скасувати наказ ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького від 14 травня 2014 року № 196кз про звільнення ОСОБА_4 сумісника з 30 червня 2014 року з посади професора кафедри ортопедичної стоматології відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України (за закінченням строку трудового договору), поновити його на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології з 01 липня 2014 року на 0,25 ставки професора кафедри ортопедичної стоматології, визнати незаконною бездіяльність Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького щодо не розгляду та не прийняття рішення по його заяві від 21 травня 2014 року про переведення його з посади професора кафедри ортопедичної стоматології за сумісництвом на основне місце роботи, зобов'язати відповідача розглянути його заяву про переведення з посади професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького за сумісництвом на основне місце роботи.

В обґрунтування позову посилався на те, що без його згоди укладено строковий договір на умовах, що відмінні від умов, визначених ним у заяві про прийняття його на роботу за сумісництвом. Також зазначав, що відповідач не розглянув його заяву від 21 травня 2014 року про його переведення на іншу посаду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 липня 2014 року заборонено ректору Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького вчиняти будь-які дії, спрямовані на заміщення посади професора кафедри ортопедичної стоматології стоматологічного факультету Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, до вирішення спору по суті, а саме до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала районного суду мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано наказ ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького від 14 травня 2014 року № 196кз про звільнення ОСОБА_4, сумісника, із займаної посади кафедри ортопедичної стоматології з 30 червня 2014 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України (за закінчення строку трудового договору). Поновлено ОСОБА_4 на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,25 ставки з 30 червня 2014 року. Визнано незаконною бездіяльність Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького щодо не розгляду та не прийняття рішення за заявою ОСОБА_4 від 21 травня 2014 року. Зобов'язано ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького розглянути заяву ОСОБА_4 від 21 травня 2014 року про його переведення з 0,25 ставки посади професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на основне місце роботи на 1,0 ставки з урахуванням ухвали суду від 14 липня 2014 року про забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при прийнятті на роботу ОСОБА_4 у своїй заяві про прийняття на роботу не зазначав про те, що погоджується на укладення строкового трудового договору, строковий трудовий договір з ним не укладався, а відтак, звільнення ОСОБА_4 з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним. Крім того, відповідач не розглянув заяву ОСОБА_4 від 21 травня 2014 року про його переведення на іншу посаду.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року стягнуто з Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на користь держави 1 280 грн судового збору.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2018 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з позивачем укладено строковий трудовий договір, який відповідає вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, а тому висновки районного суду про порушення прав ОСОБА_4 у зв'язку зі звільненням за закінченням строку договору, є неправильними. Ректором Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького заяву ОСОБА_4 від 21 травня 2014 року про його переведення на іншу посаду розглянуто та надано на неї відповідь.

У касаційній скарзі, поданій 02 травня 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_6 як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2018 року року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Звільнення ОСОБА_4 відбулося з грубим порушенням норм трудового законодавства України, оскільки строковий трудовий договір він не укладав. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Франківського районного суду м. Львова.

26 липня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на касаційну скаргу, мотивований тим, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, відповідь на заяву позивача про переведення його на іншу посаду надана, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

09 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Суди встановили, що 08 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького із заявою, в якій просив призначити його на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,5 ставки за сумісництвом, на якій ректор наклав резолюцію про видання наказу на 0,25 ставки за сумісництвом на 2013 - 2014 навчальний рік з 01 вересня 2013 року.

Наказом відповідача від 30 серпня 2013 року № 185кп ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,25 ставки за сумісництвом за строковим трудовим договором з 02 вересня 2013 року до 30 червня 2014 року.

Від підпису про ознайомлення з указаним наказом ОСОБА_4 відмовився, про що складено акт від 30 серпня 2013 року.

Наказом Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицькоговід 02 вересня 2013 року № 156к щодо науково-педагогічного складу встановлено розміри ставок, у тому числі і ОСОБА_4 : «3. ОСОБА_4 професор, сумісник, 0,25 ставки з позабюджету».

У додатку до витягу з протоколу № 1 засідання кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького від 29 серпня 2013 року в таблиці наведено розподіл ставок з підписом ОСОБА_4

Наказом відповідача від 14 травня 2014 року № 196кз ОСОБА_4 звільнено з посади професора кафедри ортопедичної стоматології з 30 червня 2014 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Від ознайомлення з цим наказом ОСОБА_4 відмовився, про що 14 травня 2014 року складено відповідний акт.

21 травня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до відповідача із заявою, в якій ставив питання про його переведення з посади професора кафедри ортопедичної стоматології на основне місце роботи.

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно з частиною третьою статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Порядок обрання науково-педагогічних працівників визначений в Положенні про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженому наказом Міністерством освіти України від 24 грудня 2002 року № 744, у пункті 10 якого передбачено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі й контракт.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 № 963 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) основними посадами науково-педагогічних працівників вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації є асистент, викладач, старший викладач, директор бібліотеки, науковий працівник бібліотеки, доцент, професор, завідувач кафедрою, декан, проректор, ректор.

Отже, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладення трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

Згідно з пунктом 1.5. Положення про кафедру Львівського державного медичного університету ім. Данила Галицького від 04 вересня 2000 року всі посади науково-педагогічних працівників кафедри заміщуються за строковою трудовою угодою (контрактом). Вакантні посади науково-педагогічних працівників заміщуються за результатами конкурсу.

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_4 конкурс на посаду науково-педагогічного працівника не проходив; наказ відповідача від 30 серпня 2013 року № 185кп про прийняття його на роботу на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,25 ставки за сумісництвом за строковим трудовим договором з 02 вересня 2013 року до 30 червня 2014 року у встановленому законом порядку не оскаржував. Листами відповідача від 26 травня та 04 вересня 2014 року за № 01-14/890 та № 01-14/1827 відповідач надав відповідь на заяву ОСОБА_7 від 21 травня 2014 року.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 не довів незаконність його звільнення 14 травня 2014 року та, відповідно, наявність підстав для поновлення на роботі, а також те, що трудовим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, не передбачено можливості задоволення вимог позивача, викладених у його заяві від 21 травня 2014 року, без проходження відповідного конкурсу, є правильним.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат