Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5922/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/5922/16-ц за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Сингаївського О. П.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 29 грудня 2014 року за адресою її місця проживання прийшов чоловік, який запропонував їй замінити старі вікна на нові, повідомивши, що вартість одного вікна становить 1200 грн. Також він запропонував придбати вікна у безпроцентну відстрочку на 6 місяців. Через деякий час він повернувся вже з іншими особами та з підготовленими документами, запевнивши, що вікна будуть готові та встановлені 5 січня 2015 року.

Позивач вказує, що підписала документи, проте не змогла ознайомитись з їх змістом, оскільки текст цих документів надрукований дрібним шрифтом.

Також зазначає, що вікна досі не готові та не встановлені. Коли вона за допомогою дочки ознайомилася з документами, то дізналася, що між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 102, за умовами якого їй повинні бути встановлені 6 вікон на загальну суму 11971 грн., тобто фактично 2000 грн за кожне вікно, хоча вона не мала наміру їх замовляти у такій кількості та за таку ціну.

Окрім того, із вищевказаних документів вона дізналася, що оформила у м. Житомирі у ПАТ «Альфа-Банк» кредит на суму 16782,68 грн згідно з кредитним договором № 401673232 від 29 грудня 2014 року, а до кінця 2017 року повинна виплатити 26231,81 грн. Відповідно до п. 2.5 договору кредит надається для оплати товарів у сумі 11970 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 Також вона застрахувала життя згідно з договором добровільного страхування життя № 007.401673232.111, укладеним з ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», зі сплатою одноразового платежу на суму 4309,2 грн із страховою сумою у 100 грн у разі її смерті.

Вважає, що умови зазначених договорів суперечать вимогам ст.ст.11,18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими.

Так, кредитним договором передбачено сплату комісійної винагороди та страхових платежів. Окрім того, при укладенні кредитного договору її зобовязали укласти договір страхування життя. Інформація про умови кредитування та детальний розпис сукупної вартості кредиту їй не була надана, а текст договору викладений дрібним шрифтом, який вона, враховуючи свій вік та стан здоровя, не могла прочитати.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними договір № 102 від 29 грудня 2014 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2; кредитний договір № 401673232 від 29 грудня 2014 року, укладений між нею та ПАТ «Альфа Банк»; договір добровільного страхування життя № 007.401673232.111 від 29 грудня 2014 року, що укладений між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», в особі страхового агента повіреного ПАТ «Альфа-Банк», а також стягнути з відповідачів на її користь по 5000 грн. моральної шкоди з кожного.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочину від 29 грудня 2014 року, який є первісним, не підписаний ПАТ «Альфа-Банк», не скріплений печаткою та навіть не містить заповнені відповідні графи, що свідчить про факт неукладення цього договору. Окрім того, вказує, що позивачка не укладала оспорювані договори у м. Житомирі, оскільки вони були укладені у с. Стрибіж. У рекламній пропозиції, наданій ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2, мова йде про безвідсоткову розстрочку строком до 6 місяців, а про кредит нічого не зазначено. Стверджує, що ОСОБА_1 не підписувала Загальні умови споживчого кредитування.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника ПАТ «Альфа-Банк», апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) уклали Договір № 102, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно з умовами даного договору. Загальна вартість виробів становить 11971 грн.

29 грудня 2014 року на підставі анкети-заяви на отримання кредиту між ПАТ «Альфа- Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 401673232, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 16782,68 грн., кінцевою датою погашення кредиту згідно з графіком є 30 грудня 2017 року.

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401673232 від 29 грудня 2014 року на загальну суму 11970 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2.

Договором також передбачена сплата страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 0007.401673232.111 від 29 грудня 2018 року, в сумі 4309,2 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПрАТ «Страховова компанія «Уніка Життя».

Окрім того, умовами кредитного договору передбачена сплата комісійної винагороди банку за надання кредиту в розмірі, визначеному п.2 розділу 1 цього договору, шляхом перерахування суми грошових коштів на рахунок банку.

Підпунктом 2.8 п.2 розділу 1 кредитного договору передбачено, що на користь банку підлягає сплаті: комісійна винагорода за надання кредиту у розмірі 3%; комісійна винагорода за управління кредитом за період з 11 місяця користування кредитом по 36 місяць користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту.

Крім того, ОСОБА_1 укладено з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя № 007.401673232.111 від 29 грудня 2014 року на підставі заяви на страхування, яка є частиною договору.

24 січня 2015 року ОСОБА_1 направлено лист вимогу до ФОП ОСОБА_2, в якому вона повідомила, що відмовляється від договору № 102 від 29 грудня 2014 року, а також, листпропозицію до ПАТ «Альфа-Банк» з проханням звернутися до ФОП ОСОБА_2 для повернення коштів, отриманих на виконання кредитного договору № 401673232 від 29 грудня 2014 року, де просила вважати недійсними вказаний кредитний договір та договір добровільного страхування життя № 007.401673232.111 від 29 грудня 2014 року.

Згідно з положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз даних норм свідчить про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. І це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174 висловив правову позицію, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

При цьому, Верховний Суд України зазначив, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, п. 2.8 пункту 2 розділу І та п. «в» п. 2.5 пункту 2 розділу І кредитного договору №401673232, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 29 грудня 2014 року, слід визнати недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Так, ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Під час розгляду справи суду не надано доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору в цілому, за винятком п. 2.8 пункту 2 розділу І та п. «в» п. 2.5 пункту 2 розділу І , а також договору №102, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2, та договору добровільного страхування життя, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ « СК «Уніка Життя». Зокрема, не спростовано, що при укладенні цих договорів позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з умовами цих угод, визначивши характер правочинів та їх істотні умови. Вона не заперечувала щодо перерахування банком коштів ФОП ОСОБА_2, тривалий час погоджувалась з умовами цих угод, а звернулась до суду з даним позовом лише після відкриття судом провадження у справі за позовом ПАТ « Альфа-Банк» до неї про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Таким чином, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору підлягає скасуванню з постановлення в цій частині нового рішення,- про визнання недійсними п. 2.8 пункту 2 розділу І та п. «в» п. 2.5 пункту 2 розділу І кредитного договору №401673232, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_129 грудня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» слід відмовити.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними договору №102, укладеного між ОСОБА_1та ФОП ОСОБА_2 29 грудня 2014 року, а також договору добровільного страхування життя, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка Життя» 29 грудня 2014 року, - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсними п. 2.8 пункту 2 розділу І та п. «в» п. 2.5 пункту 2 розділу І кредитного договору №401673232, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 29 грудня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відмовити.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними договору №102, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 29 грудня 2014 року, а також договору добровільного страхування життя, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка Життя» 29 грудня 2014 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.