Ухвала

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 678/228/15-ц

провадження № 61-38897ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 березня

2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області

від 05 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 760,90 доларів США та зобов'язалася його повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором, а саме до 06 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 09 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 21 315,77 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 15 458,47 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 611,27 доларів США; заборгованість з комісії за користування кредитом - 606,52 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1 613,19 доларів США; штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 014,47 доларів США.

З метою досудового врегулювання спору банком, на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_5 було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, яка була залишена без задоволення, у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 315,77 доларів США, що в еквіваленті становить 449 762,76 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2008 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договорі, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі

22 000 доларів США та 3 760,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних зі строком погашення

до 06 серпня 2018 року.

Також, 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 30 на вулиці Квітневій у селі Голосків Летичівського району Хмельницької області.

06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_4 посилалась на те що кредитний договорі підписаний нею під впливом обману з боку банку, у порушення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк перед укладанням кредитного договору навмисно не надав інформацію для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання договору схем кредитування та інше.

Оскільки недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір від 06 серпня 2008 року; договір іпотеки від 06 серпня 2008 року та договір поруки від 06 серпня 2008 року.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області

від 15 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» загальну суму заборгованості за основним боргом та процентами станом на 09 червня 2015 року в розмірі 6 896,61 доларів США та загальну суму неустойки станом на 09 червня 2015 року 16 736,43 грн за кредитним договором від 06 серпня 2008 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 05 червня

2018 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області

від 15 березня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до статей 526, 527, 530, 554, 1048, 1050 ЦК України банк скористався своїм правом та звернувся до боржника та поручителя із позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки боржник належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, тому така заборгованість підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя. Разом з тим, ОСОБА_4 не доведено належними та допустимим доказами на підтвердження передбачених статтями 203, 215, 229, 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» правових підстав для визнання спірних правочинів недійсними.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області

від 05 червня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» таОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 760,90 доларів США та зобов'язалася його повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором, а саме

до 06 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до умов якого він поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Також, 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 30 на вулиці Квітневій у селі Голосків Летичівського району Хмельницької області, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 09 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 21 315,77 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 15 458,47 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 611,27 доларів США; заборгованість з комісії за користування кредитом - 606,52 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1 613,19 доларів США; штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 014,47 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Суди встановили, що останній платіж на погашення процентів ОСОБА_4 здійснила 16 квітня 2014 року.

Отже, задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статей 526, 527, 530, 554, 1048, 1050 ЦК України банк скористався своїм правом та звернувся до боржника та поручителя із позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим суди обґрунтованого стягнули вказану заборгованість солідарно з боржника та поручителя.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що

ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження передбачених статтями 203, 215, 229, 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» правових підстав для визнання таких договорів недійсними.

Встановивши, що при укладенні кредитного договору сторони досягли всіх істотних умов, ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами кредитного договору, погодилась, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі, та врахувавши, що договори поруки і іпотеки є похідними від кредитного договору, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Разом з тим, висновок судово-економічної експертизи від 24 жовтня

2016 року № 5580/16-45 в частині дослідження заяви на видачу готівки

від 06 серпня 2005 року № 7 не є належним доказом, оскільки ґрунтується на припущеннях.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 березня

2018 року та постанови Апеляційного суду Хмельницької області

від 05 червня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк