Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа №2-879/10

провадження №61-6618св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Закрите акціонерне товариство «Термо»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Закритого апеляційного товариства «Термо» - Комарової Анастасії Олександрівни на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року у складі судді Соколової В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Закрите акціонерне товариство «Термо» (далі - ЗАТ «Термо») звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ЗАТ «Термо» про визнання права власності на нерухоме майно, визнання договору купівлі-продажу дійсним та укладеним.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ЗАТ «Термо» на рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року повернуто особі, яка її подала.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року відновлено втрачене судове провадження та встановлено зміст рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ЗАТ «Термо» на рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року повернуто особі, яка її подала.

У квітні 2017 року ЗАТ «Термо» звернулося до суду з касаційною скаргою на вказану ухвалу, у якій просить її скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

23 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ «Термо».

08 лютого 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанцій неправильно застосував норми процесуального права, посилаючись на приписи статті 403 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та касаційного провадження, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року відновлено втрачене судове провадження та встановлено зміст рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року.

Встановлено, що в зазначеній цивільній справі Алуштинським міським судом Автономної Республіки Крим 25 лютого 2010 року винесено рішення такого змісту:

«Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Договір купівлі - продажу об'єкту нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з нежилого приміщення: вбудовані приміщення магазину № 47 на першому поверсі склад - 1, приміщення 2, 3, 4, 5, 9, 10, 11, 17, 18, 20, 22, 26, 27, 29, 31, 32, 34, коридори - 6, 14, 21, 24, 28, 30, 33, комори -7, 8, ванни - 12, 16, туалети - 13, 15, 19, 23, санвузол - 25, загальною площею 372,8 кв. м., що укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ТЕРМО» визнати укладеним та дійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення: вбудовані приміщення магазину № 47 на першому поверсі склад - 1, приміщення 2, 3, 4, 5, 9, 10, 11, 17, 18, 20, 22, 26, 27, 29, 31,32, 34, коридори - 6, 14, 21, 24, 28, 30, 33, комори -7, 8, ванни - 12, 16, туалети - 13, 15, 19, 23, санвузол - 25, загальною площею 372,8 кв. м. на АДРЕСА_1

Повертаючи апеляційну скаргу особі, яка її подала, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року встановлений факт втрати рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 жовтня 2010 року, тому у зв'язку з цим здійснено його відновлення. Апеляційна скарга подана на рішення, яке є втраченим. Виконання вимог статті 303 ЦПК України за відсутності матеріалів справи є неможливим, оскільки оскаржуваним рішенням відновлено лише резолютивну частину рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року.

Згідно із статтею 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, з огляду на те, що судом першої інстанції відновлено лише резолютивну частину рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року.

Верховний Суд звертає увагу, що рішення суду про відновлення втраченого судового провадження має відповідати загальним вимогам, які встановлені главою 7 розділу ІІІ ЦПК України 2004 року, зокрема, вимогам статті 215 ЦПК України 2004 року щодо його змісту, з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою статті 408 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 408 ЦПК України 2004 року у рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження.

Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина рішення про відновлення такого провадження обов'язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

Верховний Суд виходить з того, що з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК України 2004 року (чинної на час постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали), перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Отже, без матеріалів справи, судового рішення, апеляційний суд не може реалізувати повноваження суду апеляційної інстанції, а самеперевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Крім того, відсутність в резолютивній частині рішення суду, ухваленого в порядку статті 408 ЦПК України 2004 року, змісту відновленого судового рішення може унеможливити реалізацію особою, яка зверталася до суду із заявою про відновлення втраченого провадження, своїх прав відповідно до визначеної мети.

Доводи касаційної скарги фактично зводиться до не згоди з судовим рішенням постановленим у цій справі судом апеляційної інстанції та власниго тлумаченням норм цивільного процесуального закону.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, з огляду на викладене судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Закритого апеляційного товариства «Термо» - Комарової Анастасії Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик