Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №322/1264/17 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/2004/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 січня 1994 року її матір'ю ОСОБА_5 та співмешканцем матері ОСОБА_6 у рівних частинах було приватизовано будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На момент приватизації вона проживала окремо від матері. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вели спільне господарство у зазначеному будинку, проте у зареєстрованому шлюбі не перебували.

У 2005 році ОСОБА_6 залишив територію України та переїхав на постійне місце проживання до свого сина до Російської Федерації, а вона протягом наступних років проживала з матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О. було виданої їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового АДРЕСА_1

Вона продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, у зв'язку з чим вважає, що у зв'язку з добросовісним, безперервним володінням чужим майном в неї виникло право власності на вказане майно за набувальною давністю.

На підставі зазначеного просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на проживання у спірному будинку з 2005 року, добросовісне, відкрите володіння ним, смерть ОСОБА_6 та відсутність інформації щодо його останнього місця проживання та спадкоємців, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції входив з того, що Новомиколаївська селищна рада Новомиколаївського району Запорізької області є неналежним відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 18.01.1994 року власниками будинку, розташованого за адресою: вул. АДРЕСА_1 у рівних частинах є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.2015.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2017 року позивач успадкувала після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання права власності на весь спірний будинок, оскільки спір існує лише щодо 1/2 частини будинку, яка належить ОСОБА_6

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а відсукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Оскільки власник 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, право власності в порядку набувальної давності на яку просить визнати ОСОБА_3, є відомим - ОСОБА_6, відсутні підстави для залучення в якості відповідача Новомиколаївську селищну раду Новомиколаївського району Запорізької області.

За приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 помер, не підтверджені належними доказами, клопотання про витребування вказаних доказів ОСОБА_3 не заявлялось.

Крім того, враховуючи, що право власності на 1/2 частину спірного будинку позивач набула за свідоцтвом про право на спадщину від 26 жовтня 2017 року, недоведеними є обставини, що позивач безперервно володіє спірним будинком протягом десяти років.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: