Справа № 226/2222/17

ЄУН № 226/2222/17
Провадження № 2/226/64/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Мирноград

Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирнограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Мирноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 29 січня 2010 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, вона має ще одну неповнолітню дитину від іншого чоловіка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу з відповідачем вони придбали житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, місто Мирноград, вулиця Леваневського, 2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 грудня 2014 року, реєстровий № 3356, покупцем у якому зазначений ОСОБА_3 Окрім того, у 2011 році вони придбали автомобіль HYUNDAY Elantra. В 2016 році шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач пішов з придбаного ними будинку, при цьому забрав собі придбаний ними автомобіль. Вона разом з двома неповнолітніми дітьми залишилась мешкати у придбаному ними будинку. Незважаючи на те, що відповідач забрав автомобіль, який у чотири рази дорожче будинку, він вважає, що і будинок і інші придбані ними під час шлюбу речі належать йому особисто. Відповідач категорично не приймає те, що вона також працювала весь час спільного шлюбу, окрім декрету у звязку із народженням дитини, отримувала заробітну плату, вкладала кошти в придбання цього майна. Відповідач декілька разів вибивав шибки у будинку, залазив до нього і виносив побутові речі. На її звернення до працівників поліції вони лише фіксували відповідні факти, пояснюючи це тим, що вони не можуть притягнути відповідача до відповідальності, оскільки за договором купівлі-продажу будинку відповідач є власником будинку. За таких обставин вона змушена звернутися до суду для поділу придбаного ними майна під час шлюбу. Вона бажає, щоб придбане ними майно було поділено наступним чином: за відповідачем було визнано право особистої власності на автомобіль, за нею було визнано право особистої власності на будинок, а також було стягнуто з відповідача на її користь половина різниці вартості автомобіля і будинку. Вона вважає, що саме такий спосіб поділу майна буде вірним, оскільки з нею у будинку проживає двоє неповнолітніх дітей і іншого житла вони не мають. Вона працює електромонтером в Мирноградській міській лікарні, зі своєї заробітної плати вона не має можливості придбати інше житло або винаймати житло, оскільки практично самотужки утримує дітей, так як у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів. Згідно звіту про оцінку майна вартість придбаного будинку складає 60399 гривень. Оскільки автомобіль знаходиться у відповідача, вона не має можливості оцінити його вартість. Згідно оголошень в Інтернеті, середня вартість аналогічних автомобілів складає 220000 гривень, і тому у таку суму вона оцінює вартість їх автомобіля. Просила поділити майно наступним чином: визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на автомобіль HYUNDAY Elantra; визнати за нею право особистої власності на жилий будинок, загальною площею 62,5 кв.м, у тому числі житловою 29,9 кв.м, господарські споруди ш - погріб, Б1 - літня кухня-сарай, б1- сарай, В1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - душ, Ж1 - уборна, № 1-4 забор, І - водопровід, ІІ - замощення, що розташовані за адресою: Донецька область, місто Мирноград, вулиця Леваневського, будинок № 2; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 79800,50 грн. та понесені судові витрати судовий збір у сумі 1402 грн. та вартість оцінки будинку 1450 грн.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 подала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме вона відмовилась від позовних вимог в частині вимог про визнання за ОСОБА_3 права особистої власності на автомобіль HYUNDAY Elantra, на задоволенні іншої частини позовних вимог наполягала в повному обсязі. У звязку з цим ухвалою суду від 19.02.2018 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права особистої власності на автомобіль HYUNDAY Elantra було закрите (а.с.110-113).

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Допитана відповідно до ст.234 ЦПК України як свідок позивач пояснила, що тільки під час розгляду даної справи у суді вона дізналася, що їхній автомобіль HYUNDAY Elantra відповідач продав. Цей автомобіль вони придбали у шлюбі. Вони обидва працювали, отримували заробітну плату, також їм допомагали сплачувати кредит за автомобіль батьки відповідача та її батьки. Батьки іноді займали їм гроші, а іноді вони нам давали їх безоплатно. В шлюбі з відповідачем вони перебували з 2010 року, розлучилися у 2016 році. Припинили спільне проживання однією сімєю приблизно за 3 місяці до розлучення. Будинок вони купували з відповідачем у вересні 2015 року за кошти, які вона отримала від продажу квартири, що залишилася їй від батька, а також за кошти, що були виплачені відповідачу у вигляді розрахунку при звільненні з роботи. Стосовно іншого придбаного під час шлюбу майна може пояснити наступне: кондиціонер вони придбати приблизно за 3000-3500 гривень, його забрав відповідач; гітару купили за 1500 гривень, зараз її не має, вона її розбила о голову відповідача, коли він її бив, це було ще в шлюбі; мультиварку купували за 99 гривень в «Книжковому клубі» за акцією, вона згоріла приблизно 3 роки тому; унітаз, це був подарунок її сестри, бабусі та мами їй на день народження, його купували за 600 гривень; рибальські стільці купувалися приблизно за 200 гривень штука, їх було два, вона їх дарувала відповідачу на день народження, їх у неї зараз немає, де вони їй не відомо; дитячі меблі коштували приблизно 2800 гривень, вони у пошкодженому стані зараз стоять у неї в будинку; газова плита купувалася разом із будинком, за неї платили окремо 1000 гривень, вона у будинку; нагрівальний бак коштував приблизно 1000 гривень, він зламався та вона його викинула рік тому; набір посуду купували за 400-450 гривень (4 каструлі та 1 сковорідка), 1 каструля зараз пошкоджена, все знаходиться в неї вдома; холодильник «Хітачі» купували приблизно за 8000 гривень, він у неї вдома; морозильну камеру купували за 500-600 гривень, вона була не нова, зараз вона у неї вдома, вона стара та зараз у неробочому стані; ковдру верблюжу дала їм її мати, бо у них не було ковдри. Відповідач забрав телевізор та ноутбук без її згоди, а також ще забрав диван та тумбочку під телевізор. Між нею та відповідачем не було домовленості про те, що коли вони сплатять кредит за автомобіль, то потім продадуть автомобіль його батькам. У них була домовленість, що будинок залишиться їй, а автомобіль відповідачу. Допомагали у купівлі автомобіля як її батьки, так і батьки відповідача, їх допомога не була постійною. Вона не давала згоди відповідачу на продаж автомобіля, до початку розгляду справи у суді вона не знала, що відповідач продав автомобіль. На перший внесок за автомобіль вони збирали гроші, відкладали на депозит. Вона не отримувала грошей від відповідача за продаж автомобіля.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав заперечення (відзив) на позовну заяву, в яких зазначив, що з поданим позовом він не згоден з наступних підстав. По-перше, дійсно будинок №2 по вулиці Леваневського в м. Мирноград (колишній Димитров) вони придбали у шлюбі. Однак щодо викладених пояснень у позові, що у позивача 2 дитини і їм ніде жити, то вважає, що батько старшої дитини повинен також дбати про місце проживання своєї дитини. Факт, вказаний у позові про те, що позивач приймала фінансову участь у придбанні будинку, є недостовірним, так як заробітна плата (виходячи із доказів наданих позивачем) за період шлюбу з 2010 року по грудень 2014 року складає 17429,09 гривень. Якщо розподілити на кожен місяць проживання за вищевказаний період то 4 роки дорівнюють 48 місяцям. 17429,09:48=363,11 гривень на кожен місяць проживання, на той час як прожитковий мінімум складав на кінець 2010 року 875 гривень, а на кінець 2014 року 1176 гривень - і це загальний показник. Тобто в наявності недостовірний факт приймання фінансової участі у придбанні будинку. Він повідомляє суд, що для купівлі спірного будинку по вул. Леваневського, 2 в м.Мирнограді йому довелося продати власну квартиру. Також позивачем неправомірно утримуються правовстановлюючі документи на спірний будинок. По-друге, дійсно у 2011 році вони придбали автомобіль, вказаний позивачем, а саме Hyundai Elantra. Однак, автомобіль було придбано у кредит, про що свідчить додана у якості доказів копія кредитного договору від 18.05.2011 року. Оригінал також утримує у себе позивач. Так, ними було взято у кредит автомобіль на суму кредиту у 90000,00 гривень. Цей кредит погасили його батьки. Однак, для переоформлення власної квартири позивачки потрібен був його підпис для продажу квартири і вона погодилася віддати ключі та документи від спірного автомобіля та власне і сам автомобіль. Їм довелося продати спірний автомобіль саме його батькам у січні 2016 року, тому що з виплатою кредиту допомагали саме вони, в той час як вони з позивачкою перебували у шлюбі і вона дала згоду на укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Також, для первісного внеску по кредитному договору йому довелося продати власну квартиру. Жодного факту фінансової участі у придбанні як будинку, так і автомобіля, не підтверджено позивачем. По-третє, бажання позивача про поділ майна, а саме: «визнання за відповідачем права власності на автомобіль, за позивачем права власності на будинок, стягнення з відповідача половини різниці вартості автомобіля і будинку» є нереальним. Виходячи з того, що автомобіль в даний час не є ні його, ані спільною сумісною власністю, то вважає, що такий розподілу не підлягає взагалі. Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. По-четверте, позивачем у позові вказане не все сумісно придбане ними майно, а саме не вказано:

- кондиціонер вартістю 4500,00 гривень, який позивач продала з її слів;

- гітара вартістю 3000,00 гривень, яку позивач продала з її слів;

- мультиварка вартістю 2000,00 гривень, знаходиться у позивача;

- унітаз вартістю 1000,00 гривень, знаходиться у позивача;

- рибальські стільці вартістю 350,00 гривень, знаходяться у позивача;

- дитячі меблі вартістю 2500,00 гривень, знаходяться у позивача;

- газова плита вартістю 3000,00 гривень, знаходиться у позивача;

- нагрівальний бак вартістю 1500,00 гривень, знаходиться у позивача;

- посуд вартістю 1000,00 гривень, знаходиться у позивача;

- холодильник вартістю 11000,00 гривень, знаходиться у позивача;

- морозильна камера вартістю 1500,00 гривень, знаходиться у позивача;

- ковдра верблюжа вартістю 1000,00 гривень, знаходиться у позивача;

Всього на загальну суму 32350,00 гривень. І саме ці речі він бажає визнати спільно набутим майном та залишити позивачу. По-пяте, відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення однім з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників, тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Однак, фінансової участі позивача зовсім не було, на той час вона не працювала, не мала доходу, ніяких доказів з цього приводу не надано. В той же час його батьки, як свідки можуть надати пояснення з приводу купівлі-продажу спірного будинку та автомобіля. Також довідкою з територіального сервісного центру № 1444від 16.01.2018 року підтверджується, що спірний автомобіль є власністю ОСОБА_6 з 28.01.2016 року, коли вони перебували у шлюбі з позивачкою. По-шосте, вказана сума вартості спірного автомобіля у 220000,00 гривень не відповідає дійсності, так як його продаж було здійснено за вартість кредитного договору та у суму 60000,00 гривень відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.01.2016 року №476/1444, зареєстрованого регіональним сервісним центром МВС України в Донецькій області та посвідчений адміністратором Територіального сервісного центру №1444. По-сьоме, Пленум ВСУ в постанові від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. При цьому, вважає, вимогу про призначення автотоварознавчої експертизи, такою, що не підлягає задоволенню, так як вартість спірного автомобілю розрахована навіть не по первісній його вартості та без його предметної оцінки, без урахування його технічного стану та фактичного пробігу. Також, вважає доцільним надати суду інформацію про те, що згідно постанови державного виконавця та інформації з реєстру речових прав на майно спірний будинок знаходиться під арештом за не сплату ним аліментів не тільки на користь позивача, а й на користь другої дружини ОСОБА_5 Просить відмовити у задоволенні позову про поділ майна подружжя до нього частково, а саме: визнати будинок № 2 по вул. Леваневського в м.Мирнограді Донецької області спільною сумісною власністю подружжя та визнати по 1/2 частині у право власності спірного будинку за позивачем та відповідачем відповідно, в задоволенні решти вимог відмовити.

Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснив, що за пів року до покупки автомобіля він продав власну квартиру, розташовану у м.Мирнограді на м-ні Західний, 36/39, за 35000 гривень, які поклав на депозит у Приватбанку. У травні 2011 року вони купили автомобіль Хюндай Елантра з оформленням його у кредит. Первинний внесок був 43000 гривень та 90000 гривень взяли в кредит. Сплати за кредитом були по 3200 гривень на 3 роки. З цієї суми його батько щомісячно давав йому для сплати 2000 гривень зі своєї пенсії. Погасили кредит вони достроково за 2,5 роки. Вони домовлялися з позивачкою, що після сплати кредиту вони оформлять автомобіль на його батька. Перед розлученням позивачка продавала свою квартиру і він також ставив підпис під цим договором купівлі-продажу. При цьому вони також домовились, що він продасть (переоформить) автомобіль на родичів, але при цьому він їй ще сплатить 30000 гривень за автомобіль, це її частка. За домовленістю він сплатив їй 30000 гривень, при цьому була присутня його мати. З того часу він майже на спілкувався з позивачкою, вона не дає йому бачитися з дитиною, з приводу чого він звертався до опікунської ради. Будинок також був придбаний у шлюбі за рахунок його коштів. Коли він звільнився з «Донецькшахтопроходки» йому при звільненні сплатили 43000 гривень розрахункових, це було приблизно в 2014 році. Також він отримав у центрі зайнятості 56000 гривень на розвиток бізнесу. Саме за ці гроші вони купили будинок за 90000 гривень, у договорі вказали вартість будинку 60000 гривень. Сімейні відносини з позивачкою були припинені приблизно восени 2015 року, точніше не памятає. Позивач передала йому автомобіль через день після продажу своєї квартири, приблизно 08.10.2015 року. Коли він переоформлював автомобіль в МРЕВ йому сказали, що згода дружини для переоформлення автомобілю не потрібна, оскільки техпаспорт оформлений на нього. При передачі грошей була присутня його мати, мати позивачки та поодаль на відстані 15-20 метрів від них стояла ОСОБА_5, його теперішня дружина, третя особа по справі. Позивач знала про продаж автомобіля та надала свою згоду на переоформлення автомобіля на його батьків, це було за їхньою домовленістю. Домовленість з позивачем про продаж ним автомобілю була, але при оформленні автомобіля в МРЕВ письмової згоди позивачки не було, так як працівник МРЕВ сказав, що це не обовязково.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію відповідача.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час перебуває у шлюбі з відповідачем. Будинок, про поділ якого між сторонами є спір, знаходиться під арештом у звязку зі стягненням з відповідача аліментів. За законом вона має право на частину будинку або на частину майна, яке залишилося у будинку на Леваневського, 2. Вона хоче щоб їй були виплачені аліменти, які стягнуті з відповідача на утримання їхньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її сином. Він перебував у шлюбі з позивачкою приблизно 6 років. В шлюбі ними була придбана машина Хюндай Елантра. Вони з чоловіком давали на придбання автомобіля сину щомісячно 2000 гривень, це пенсія чоловіка, і також ще періодично додатково надавали кошти. Коли вони були ще в шлюбі, приблизно 2,5 роки тому син продав їй автомобіль за 60000 гривень. Це було по спільній домовленості сина з позивачкою, оскільки вони допомагали купити автомобіль та допомагали їм одягти дитину. Позивачка знала, що Женя буде переоформлювати автомобіль на неї. Вона разом із сином передала позивачці 30000 гривень в рахунок сплати за продаж автомобіля, це було ще перед продажем. Коли вони переоформлювали автомобіль в МРЕВ на неї, син цікавився у працівників МРЕВ чи потрібна участь дружини та її письмова згода, на що йому сказали, що не потрібна. 30000 гривень сплачувала вона, це її гроші, її заощадження та ще вона брала у борг у куми та інших родичів. Автомобіль зараз не у неї, вона його передала у користування, кому саме вона казати не бажає.

Представник третьої особи Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Під час розгляду справи позивачем були заявлені клопотання про забезпечення доказів та про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи. Зазначені клопотання були задоволені і ухвалою суду від 19.02.2018 по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення дійсної ринкової вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та в порядку забезпечення доказів було зобовязано власника вказаного автомобіля ОСОБА_6 надати експерту для проведення судової автотоварознавчої експертизи у призначені ним дату, час і місце зазначений автомобіль.

Відповідачем та представником відповідача під час розгляду справи були заявлені клопотання про призначення по справі судової оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості спірного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Мирноград, вул. Лєванєвського, 2.

Судом було відмовлено в задоволенні цих клопотань, оскільки зазначеними особами було порушено порядок подання доказів, встановлений ст.83 ЦПК України. Так, відповідно до ст.83 ЦПК України відповідач повинен був подати суду докази, якими є в тому числі і висновки експертизи, разом з поданням відзиву (в даному випадку - заявити відповідне клопотання про призначення судової експертизи). Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В даному ж випадку представник відповідача заявила вказане клопотання про призначення експертизи 28.09.2018 року (т.1 а.с.221-225), а відповідач заявив аналогічне клопотання 27.11.2018 року (т.2 а.с.33-34), при тому, що первісно відзив було подано відповідачем 05.01.2018 року (т.1 а.с.50-53), підготовче провадження по даній справі було закрите ухвалою суду від 25.01.2018 року (т.1 а.с.84-86), після чого по справі були проведені численні судові засідання. Будь-якого обґрунтування неможливість подання відповідних доказів у передбачений ст.83 ЦПК України строк з причин, що не залежали від відповідача, суду надано не було.

Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, третіх осіб, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2010 року до 09.03.2016 року (т.1 а.с. 7, 139-141).

Сторони мають доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.8).

У позивача є ще малолітня дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.9).

Згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2014 року, ОСОБА_3 купив житловий будинок загальною площею 62,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, розташований за адресою: Донецька область, м.Мирноград, вул.Лєванєвського, буд. № 2 (т.1 а.с.13).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 24.12.2014 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 62,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, розташований за адресою: Донецька область, м.Мирноград, вул.Лєванєвського, буд.2 (т.1 а.с.12).

Згідно звіту про оцінку майна від 23.03.2017, який на замовлення ОСОБА_1 здійснено ФОП ОСОБА_12, оціночна вартість житлового будинку загальною площею 62,50 кв.м з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Донецька область, м.Мирноград, вул.Лєванєвського, буд.2, складає 60399 гривень без ПДВ (т.1 а.с.11).

Згідно копії товарного чеку без дати та номеру, ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_12 1450,00 грн. за консультаційні послуги з оцінки майна, яке розташовано за адресою:М.Мирноград, вул.Лєванєвського, буд.2 (т.1 а.с.28).

Згідно кредитного договору № 3899-010/11Р від 18.05.2011 року, ОСОБА_3 отримав кредит в ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» на загальну суму 90000 грн. на строк з 18.05.2011 до 18.05.2014 для придбання автомобіля (т.1 а.с.14-16).

Згідно довідок Мирноградської центральної міської лікарні, ОСОБА_1 працює в лікарні на посаді електромонтер 4 розряду та отримує заробітну плату, зокрема, її заробітна плата за 2013 рік склала 6984,31 грн., за 2014 рік - 7096,96 грн. (т.1 а.с.17-25).

Згідно довідки Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.06.2017 року, на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини доходів, аліменти за період з жовтня 1016 року по червень 2017 року не сплачені в повному обсязі (т.1 а.с.27).

Згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 10.04.2017 року у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 6/226/302/2015 виданим 09.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_12 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт (а.с. 55).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 29.12.2017 року, щодо субєкта ОСОБА_3 зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця від 10.04.2017, зокрема, на будинок, розташований за адресою: м.Мирноград (колишня назва м.Димитров) Донецької області, вул.Лєванєвського, буд.2 (т.1 а.с. 54).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 476/1444 від 28.01.2011 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 транспортний засіб марки HYUNDAI моделі ELANTRA, 2011 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер АН 0207НК, за 60000 грн. (т.1 а.с. 56, 101, 202).

Відповідач ОСОБА_3 10.09.2016 року уклав шлюб з третьою особою ОСОБА_5 та 06.03.2017 року в них народилась донька ОСОБА_9 (а.с. 57, 60).

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 22.12.2017 року, станом на 21.12.2017 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який мешкає за адресою: м.Мирноград Донецької області, вул.Лєванєвського, буд.2, транспортні засоби не зареєстровані (т.1 а.с.62).

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 16.01.2018 року транспортний засіб легковий автомобіль HYUNDAY ELANNRA, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований 28.01.2016 року за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та станом на 18.01.2018 року перебуває на обліку (т.1 а.с.78).

Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 23.01.2018 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18.12.2008 року належала квартира № 39 в будинку № 36 м-ну Західний м.Мирнограда та була продана згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2010 року, реєстр 4497 (а.с.91, 133).

Згідно листа Територіального сервісного центру № 1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 08.02.2018 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 476/1444 від 28.01.2016 року було укладено в 2016 році, але в самому договорі помилково зазначено рік укладення «2011». При укладенні договору купівлі-продажу у територіальному сервісному центрі адміністратором центру надавалися сторонам три однакових бланка договору для їх заповнення, при цьому бланк договору заповнювався власноручно сторонами. Адміністратор перевіряв документи, що посвідчують особи сторін та їх повноваження на його укладення, проводив перевірку транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та здійснював реєстрацію договорів в книзі обліку. Вказана помилка своєчасно не була помічена адміністратором сервісного центру при реєстрації самого договору. Але укладення вищевказаного договору саме в 2016 році підтверджується копіями сторінок з книги реєстрації договорів купівлі-продажу транспортних засобів за реєстраційним № 30 від 092.12.2015 року та роздруківки з бази облікової реєстраційної картки транспортного засобу. Також вказана інформація про номер договору купівлі-продажу та дату його складання наявна в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу СХТ№789215 від 28.01.2016 року, яке отримала ОСОБА_6. Щодо ціни транспортного засобу зазначають, що відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (т.1 а.с.99).

Згідно книги обліку договорів купівлі-продажу транспортних засобів територіального сервісного центру 1444 РСЦ МВС в Донецькій області, 28.01.2016 року було зареєстровано договір купівлі-продажу транспортного засобу №476/1444 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про купівлю ОСОБА_6 транспортного засобу марки HYUNDAI моделі ELANTRA, 2011 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер АН 0207НК, за ціною 60000 гривень (т.1 а.с.100-103).

Згідно реєстраційної картки ОСОБА_13 належить транспортний засіб марки HYUNDAI моделі ELANTRA, 2011 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер АН 0207НК (т.1 а.с. 104).

Згідно довідки Мирноградського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 21.02.2018 року на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 54132152 з виконання декількох виконавчих проваджень щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1. 10.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме арештовано все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (т.1 а.с.134-136).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 18 від 22.10.2018 року, ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3 на теперішній час може становити 126654,09 грн. (т.2 а.с.2-15).

Згідно товарного чеку № 18 від 22.10.2018 року вартість висновку експерта складає 3500 грн. (т.2 а.с.16).

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що він працює в Територіальному сервісному центрі 1444 провідним консультантом-адміністратором. 28.01.2016 року в їхньому сервісному центрі ОСОБА_3 продав автомобіль своєї матері ОСОБА_6 При цьому вони були присутні обоє, підписували документи. На той період бланк договору у них заповнювали самі учасники угоди і ними була допущена помилка в зазначенні року, було вказано 2011 рік, хоча це було у 2016 році. У всіх їхніх облікових документах вказаний 2016 рік. Він як реєстратор реєструє угоду, яку укладають сторони. Оскільки автомобіль був зареєстрований на одного власника, він не перевіряв наявність можливих прав ще у когось на це майно, зокрема, згоди дружини вони не вимагали. Вони перевіряють по всіх базах і, якщо там не вказаний інший співвласник та немає заборони на відчуження, то їм достатньо волевиявлення того, на кого зареєстрований автомобіль. У даному укладеному договорі тільки була допущена помилка у даті, цей договір зареєстрований у базі і є дійсним. Суму договору купівлі-продажу сторони визначали самі і вказували у договорі, зараз він не памятає яка сума купівлі-продажу була вказана в даному договорі, вони не перевіряли розрахунки між сторонами. Відповідач міг продати автомобіль без згоди дружини, вони цього не перевіряють.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 (далі постанова Пленуму ВСУ), до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що на час розгляду справи в наявності у колишньоого подружжя (сторін по справі) є жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Мирноград, вул. Лєванєвського, 2, який є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був куплений у період шлюбу на спільні кошти сторін. При цьому суд не приймає доводи відповідача, що вказаний будинок було куплено виключно на його особисті кошти, оскільки відповідачем в судовому засіданні належних доказів на підтвердження цього суду надано не було.

Щодо іншого спільного рухомого майна, про яке зазначає у своєму відзиві відповідач, суд зауважує, що позовних вимог про його поділ заявлено не було (зокрема, відповідачем не подавався зустрічний позов з вимогами про поділ вказаного ним у відзиві майна), тому суд розглядає спір між сторонами щодо поділу спільного майна відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог.

Тому поділу підлягає вищевказаний жилий будинок.

Відповідно до п.25 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірний жилий будинок є неподільним майном і частки сторін при поділі цієї спільної сумісної власності подружжя мають бути визнані рівними, суд вважає, що за кожною із сторін необхідно визнати право власності на 1/2 частку зазначеного будинку.

Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу у 2011 році сторонами було куплено автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який також був спільною сумісною власністю подружжя. При цьому суд не приймає доводи відповідача, що вказаний автомобіль було куплено на його особисті кошти та кошти, отримані в кредит в банку, який згодом погасили його батьки, оскільки відповідачем в судовому засіданні належних доказів на підтвердження цього суду надано не було.

28.01.2016 року відповідач здійснив відчуження цього сумісного майна подружжя - автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, без згоди та відома іншого з подружжя - позивача ОСОБА_1, що підтверджується наступними доказами: показаннями позивача, наданими відповідно до ст.234 ЦПК України як свідком; показаннями свідка ОСОБА_14, який пояснив, що 28.01.2016 року в Територіальному сервісному центрі 1444 ОСОБА_3 продав вказаний автомобіль своїй матері ОСОБА_6, при цьому не була присутня дружина відповідача і не надавала під час укладення угоди на це згоди, оскільки вони цього не вимагали; договором купівлі-продажу транспортного засобу № 476/1444 від 28.01.2016 року та іншими документами щодо реєстрації купівлі-продажу автомобіля в Територіальному сервісному центрі 1444, де відсутні будь-які відомості щодо надання згоди дружиною на продаж майна, яке на той час було спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не приймає до відома пояснення відповідача ОСОБА_3 та його матері - третьої особи ОСОБА_6 про те, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про продаж автомобіля і вона надала на це свою згоду та отримала відповідну грошову компенсацію за свою частку в цьому майні, оскільки ці пояснення надані відповідачем у відзиві і своєму вступному слові та треьою особою надані також у вступному слові, які самі по собі відповідно до ст.76 ЦПК України не є доказами по справі, і, крім того, відповідно до ст.ст.208, 218 ЦК України у випадку укладення між сторонами угоди про виплату відповідачем позивачу вартості її частки у спільному майні такий правочин мав вчинятися у письмовій формі з наданням суду відповідних доказів, якими, зокрема не можуть бути показання свідків.

Відповідно до абз.2 п.30 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без її згоди і не на потреби сімї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля є мати відповідача - ОСОБА_6. Тому суд вважає, що вартість відчуженого відповідачем без згоди і відома позивача майна - автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, має бути врахована при поділі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частку вартості цього автомобіля, яка на даний час згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 126654,09 грн., тобто половина вартості автомобіля складає 63327,05 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на сторони порівну, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1402 грн.

В той же час заявлена позивачем вимога про стягнення на її користь в якості понесених судових витрат вартості оцінки будинку в сумі 1450 грн. задоволенню не підлягає, оскільки згідно наданої позивачем копії товарного чеку, в якому, зокрема, не зазначена дата його видачі, нею було сплачено субєкту оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_12 1450 грн. за консультаційні послуги з оцінки майна, а не за саму оцінку майна і, крім того, зазначені витрати не є судовими витратами (витратами, пов'язаними з розглядом справи) в розумінні ст.ст.133, 139 ЦПК України.

На підставі ст.ст.60, 61, 62, 65, 70, 71 СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: 85320, м.Мирноград Донецької області, вул. Лєванєвського, 2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, до ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: 85320, м.Мирноград Донецької області, вул. Лєванєвського, 2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, треті особи: ОСОБА_5, проживає за адресою: 85320, м.Мирноград Донецької області, м-н Західний, 37/20, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6; ОСОБА_6, проживає за адресою: 85320, м.Мирноград Донецької області, м-н Західний, 30/36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7; Мирноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: 85323, м.Мирноград Донецької області, вул.Соборна, 18, , про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку жилого будинку № 2 по вулиці Лєванєвського в місті Мирнограді Донецької області, загальною площею 62,5 кв.м, у тому числі житловою площею 29,9 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами позначеними у технічному паспорті: ш - погріб, Б1 - літня кухня-сарай, б1 - сарай, В1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - душ, Ж1 - вбиральня, № 1 ворота, № 2, 3, 4 - паркан, І - водопровід, ІІ - замощення.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку жилого будинку № 2 по вулиці Лєванєвського в місті Мирнограді Донецької області, загальною площею 62,5 кв.м, у тому числі житловою площею 29,9 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами позначеними у технічному паспорті: ш - погріб, Б1 - літня кухня-сарай, б1 - сарай, В1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - душ, Ж1 - вбиральня, № 1 ворота, № 2, 3, 4 - паркан, І - водопровід, ІІ - замощення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частку автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, в розмірі 63327 (шістдесят три тисячі триста двадцять сім) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1402 (одна тисяча чотириста дві) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21.12.2018 року.

Суддя О.А. Рибкін