Справа № 495/3696/18
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 червня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а саме просить суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в сумі 5 000, 00 грн. щомісяця до досягнення дитини повноліття, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити.

Представник третьої особи - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1, виданим 25 грудня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністрвоського міського управління юстиції Одеської області, про що 25 грудня 2002 року складено відповідний актовий запис № 534.

Відповідач одружився із ОСОБА_4, та у шлюбі в них народилась ОСОБА_3, що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження.В 2007 році ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, мати із ОСОБА_3 стали проживати окремо за адресою: АДРЕСА_1. За увесь час відповідач (батько дитини) жодного разу не відвідав доньку. З приводу цього виникав неодноразово конфлікт через його ігнорування доньки. Позивачка - бабуся дитини, підтримувала зв'язок із онучкою, а відповідач та батько дитини самоусунувся від спілкування та підтримки своєї доньки.В 2014 році мати онучки позивачки після тривалої хвороби померла. Після цієї трагедії, ОСОБА_3 певний час мешкала із позивачкою, а потім проживала із двоюрідною сестрою за адресою: АДРЕСА_2.Увесь час позивачка та ОСОБА_3 підтримували добрі стосунки, позивачці стало відомо, що матері її онучки належала частка у домоволодінні, за яким вона мешкала, та що ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадщині. Позивачка пропонувала ОСОБА_3 проживати з нею, вона вже поступила до НВК «Школа-ліцею» II ступеню, де навчається дуже гарно, має великий інтерес до навчання. В квітні 2017 року несподівано з'явився батько (її син) ОСОБА_3 та запропонував ОСОБА_3 проживати разом із ним, пояснюючи, що він буде про неї дбати, аніж сплачувати аліменти. ОСОБА_3 стала проживати за адресою відповідача : АДРЕСА_3.Відповідач є помічником капітану та щороку виконує морські рейси, за контрактом отримує заробітну плату. За час, що минув після смерті матері ОСОБА_3, відповідач одружився на ОСОБА_4, яка прийшла жити до оселі відповідача разом із своєю донькою ОСОБА_5, 13 років, від першого шлюбу. Від сумісного шлюбу із новою дружиною у ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_6, якій виповнилось вже 5 років.Однак, через деякий час після переїзду, відношення батька та його нової дружини до ОСОБА_3 різко змінились, вони стали відноситься до неї грубо, принижувати її гідність, оскорбляти її, постійно знущатись над нею. Знаючи про наявність у ОСОБА_3 права на спадщину, її мачуха та батько не надають їй можливості оформити паспорт громадянина України, батько не пише відповідну заяву та не надає ОСОБА_3 можливість отримати паспорт, який буде її потрібний для подальшого вступу до вищого навчального закладу. Також ОСОБА_3 не може офіційно зареєструвати своє місце проживання, через те, що у відповідності Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання», її потрібно мати згоду батьків, та мати свідоцтво про смерть матері.

Також відповідач неодноразово вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, що підтверджується відповідними доказами у матеріалах справи. За результатами звернень позивача до Білгород-Днісгровського міського голови з заявою вчинення домашнього насильства, до Уповноваженого при Президентові України з прав людини, до омбудсмена, ГПУ та Служби у справах дітей та інших установ із заявами про порушення прав дитини з боку її батька, були отримані відповіді : лист з Білгород-Дністровського ВГІ ГУНП про притягнення відповідача до адміністративної в порядку статті 184 КУпАГІ після прибуття з чергового рейсу. За допомогою фахівців служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради онучка позивачки отримала паспорт громадянки України та було вирішено про проживання онучки ОСОБА_3 разом з позивачкою,- бабусею ОСОБА_3. На даний час ОСОБА_3 взята на облік як дитина, що має соціальний захист.Крім того, фахівці служби у справах дітей особисто відвідали будинок, в якому мешкає ОСОБА_3. провели виховну розмову із мачухою, поспілкувались із відповідачем через відео програму «Скайп», оскільки відповідач, який ходить морські рейси, працюючи за контрактом, знаходився десь у Норвегії.Уповноважений при Верховній Раді взяв на особистий контроль справу, пов'язану із правовим захистом неповнолітньої особи ОСОБА_3

Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківских прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітніх дітей у судовому порядку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини вiкoм від 6 років до 18 років з 1 січня пo 30 червня становить 1860 гpн.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно до ст. 184 СК Україн суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки інформації про офіційне прцевлаштування відповідачів у суду немає.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 2500, 00 грн. щомісяця до досягнення дитини повноліття, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, з відповідача, оскільки, саме у цьому розмірі аліментів позовні вимоги були визнані відповідачем, а позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі,

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини.

Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Приймаючи до уваги наведене вище, а також факт того, що відповідачем визнані позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів у розмірі 2500.00 гривень, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, позбавивши відповідача батьківських прав та стягнувши з нього аліменти у розмірі 2500,00 гривень.

Керуючись п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р., ст.ст. 164-166 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 247, 258, 263- 265, 273 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою : АДРЕСА_3, на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 5 000, 00 грн. щомісяця, починаючи з 03 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: