Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 303/6206/15-ц

провадження № 61-26141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року у складі судді Заболотного А. М. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право на спадщину та усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Зазначала, що вона, як спадкоємиця першої черги за законом, фактично вступила в управління та володіння зазначеним спадковим майном, а тому єдина прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6

Однак, ОСОБА_5, яка є її тіткою та донькою ОСОБА_6, обманним шляхом заволоділа спадковим майном та оформила свідоцтво про право на спадщину. При цьому ОСОБА_5 не допомагала своїй матері, не спілкувалася з нею, натомість всі обов'язки по утриманню ОСОБА_6 виконувала саме ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просила скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори 10 листопада 2015 року; усунути ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори 10 листопада 2005 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_6, як спадкоємиця першої черги, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому видане ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину підлягає скасуванню.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини висновок суду про неприйняття ОСОБА_5 спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, яке видано ОСОБА_5, порушує законні права та інтереси ОСОБА_4 і її право на спадщину, тому наявні правові підстави для захисту порушеного права позивача та визнання цього свідоцтва про право на спадщину недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що наявність прописки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, не свідчить про факт постійного проживання за цією адресою та не дає права набуття у зв'язку з цим певних прав. Вказувала, що ОСОБА_4 разом із спадкодавицею не проживала, після її смерті не вступила в управління та володіння майном і не вчинила жодних інших дій для прийняття спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусею ОСОБА_6, що свідчить про фактичне неприйняття спадкоємцем спадщини.

16 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

07 листопада 2005 року після смерті ОСОБА_6 до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася донька померлої - ОСОБА_5

ОСОБА_4 є онукою померлої ОСОБА_6

10 листопада 2005 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємицею майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її донька ОСОБА_5 Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_4 зазначала, що вона є онукою померлої ОСОБА_6, яка її виховувала після смерті своєї матері ОСОБА_7, яка була донькою ОСОБА_6, проживала та була зареєстрована до та після смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, вела спільне господарство з померлою ОСОБА_6, здійснювала догляд за останньою, а тому є такою що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вони регулюються нормами ЦК УРСР.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Установлено, що спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, відповідно до статті 529 ЦК УРСР є: відповідач ОСОБА_5 (донька померлої) та позивач ОСОБА_4 (онука померлої), оскільки мати позивача ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з дня народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 до 11 січня 2008 року була зареєстрована в спадковому будинку, тобто на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 і в період шести місяців після його смерті, що є доказом вступу її в управління і володіння спадковим майном.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що спадкоємцями за законом за померлою ОСОБА_6, які прийняли спадщину, є позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 в рівних частках.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі дійшли по суті обґрунтованих висновків про порушення прав позивача на спадщину, у зв'язку з чим дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги про те, що наявність прописки ОСОБА_4 у спірному будинку не свідчить про факт постійного проживання за цією адресою, не спростовують висновків судів, оскільки позивач на підставі належних та допустимих доказів підтвердила своє право вступу в управління, володіння спадковим майном. Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив та оцінив ці докази фактичного вступу ОСОБА_4 в управління та володіння спадковим майном.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки за загальним правилом її перебіг починається з часу, коли особа дізналась про порушення свого права, враховуючи встановлені обставини справи, такий строк позивачем не пропущений.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що свідоцтво про право на спадщину є недійсним лише в 1/2 його частині, а не повністю, не приймаються до уваги, оскільки скасування свідоцтва про право на спадщину повністю є ефективним способом захисту порушених прав позивача та не порушує прав та законних інтересів відповідача на 1/2 частину спірного майна.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року у незміненій частини та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. М. Сімоненко