Справа №443/1636/16-ц
Провадження №2/443/130/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

09 липня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Жидачівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Орган опіки та піклування Жидачівської райдержадміністрації про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.02.2016 року належить їй на праві власності. У вказаному будинку, окрім неї, зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідачі не проживають у вказаному будинку більше десяти років, жодним чином не дбають про будинок, не несуть витрат по його утриманні. На даний час стан будинку незадовільний. Реєстрація відповідачів у належному їй будинку перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Вона не може отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, а тому вимушена звертатись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно, належним чином повідомлені про слухання справи, шляхом розміщення оголошення на сайті Жидачівського районного суду Львівської області. Заяви про розгляд справи без їх участі на адресу суду не подали.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Скориставшись своїм правом, позивач просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.02.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я., копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, яка складається із житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Згідно із будинковою книгою для прописки громадян в будинку АДРЕСА_4 зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до довідки №178 від 09.03.2016 року, виданої Піддністрянською сільською радою Жидачівського району Львівської області ОСОБА_2 про те, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_7

Крім того, відповідно до звіту про належну оцінку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що вказаний будинок знаходиться в поганому фізичному стані, що також підтверджується актами, складеними комісією в складі старости Піддістрянського старостинського округу Сомика Р.Г., будинок непридатний для проживання.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом. Відповідачі не проживають у житловому будинку АДРЕСА_4 без поважних причин понад десять років.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачі обрали собі інше місце проживання, спірне житло залишили і в ньому не проживають понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачують витрати на утримання будинку; позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Відповідно дост.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи із змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише після вирішення спору про житлові права. При цьому, відповідно до ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71,72,156 ЖК України;ст.405 ЦК України).

Таким чином, лише за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться зняття її з реєстрації місця проживання.

Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації є передчасною і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_10, такими що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_4.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, яка відповідає вимогам, визначеним в ст.285 ЦПК України, поданої протягом 30 днів з моменту його проголошення чи в разі поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня моменту проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.І. Ціпивко