Справа № 352/58/17
Провадження № 2/352/66/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області:

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря судового засідання Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснення права користування майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок,-

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Кей-Колект» 16.01.2017 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснення права користування майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу. 30.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ТзОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського МНО ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

Позивач за первісним позовом заявлений позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 уклала з ПАТ «УкрСибБанк» кредитний договір. У забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та відповідачем за первісним позовом було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: будинковолодіння у с.Загвіздя вул.Підгірка, 33. Банк 12.12.2011 року відступив ТзОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки, свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договорах. У п.5 іпотечного договору міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У звязку з грубим порушенням ОСОБА_1 договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користуванням кредитом, позивач за первісним позовом, в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, 08.12.2015 року він набув у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки. 14.11.2016 року ТзОВ «Кей-Колект», як законним власником, здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає ОСОБА_1 Відповідно до акту обстеження майна від 14.11.2016 року майно знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень. Проте, відповідно до акту обстеження цього ж майна від 21.11.2016 року стан даного майно встановити неможливо, не надано доступ до лічильників газу, води, електроенергії у звязку з ненаданням доступу до них. Отже, позивач за первісним позовом має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном та необхідно надати постійний безперешкодний доступ до свого майна. Просив сунути перешкоди у здійснення права користування майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТзОВ «Кей-Колект» до будинковолодіння у с.Загвіздя по вул.Підгірка, 33 та визнати ОСОБА_1такою, щ втратила право користування цим будиноколодінням.

Представник позивача первісним позовом в судовому засідання первісний позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки вважає, що відповідно до ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Даним законом також передбачено і те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів. Цим Законом визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладається функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Отже, нотаріус, при вчиненні ним державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року діяв законно, відповідно до вимог Закону. Крім того, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії. В той же час іпотекодержатель ТзОВ «Кей-Колект» законом не віднесено до органу або посадової особи, що здійснює примусове стягнення. Вважає, що зустрічний позов є безпідставним, а тому просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав та суду пояснив, що 08.12.2015 року відповідачі за зустрічним позовом без відома ОСОБА_1 незаконно перереєстрували право власності на її будинковолодіння та земельну ділянку за ТзОВ «Кей-Колет». Вважає, що перереєстрація проведена незаконно, оскільки відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (ч.7 ст.16 Закону). Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначається, як Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», так і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, які були чинними на час внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто станом на 08.12.2015 р. Відповідно п.2 даного Порядку, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. При цьому законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто до 1 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, вказаний Закон розмежовує повноваження нотаріуса як державного реєстратора у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва, так і державного реєстратора без вчинення нотаріальних дій. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться після завершення такої дії у межах строків, встановлених частинами першою та другою цієї статті. Тобто Законом, про який йдеться, чітко розмежовано також і строки проведення державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва та проведення державної реєстрації прав без вчинення нотаріальних дій. Дані положення розяснені листом Міністерства Юстиції від 16.01.2016 року №308/8/32-16 «Щодо законодавчих змін у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з позовної заяви ТОВ «Кей-Колект» та доданих до неї матеріалів 08.12.2015р. приватний нотаріус Київського МНО ОСОБА_2, порушивши зазначені вище вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і їх обтяжень й перевищивши межі своєї компетенції, зареєструвала право власності на будинок його довірителя та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, вул.Підгірка,33 за ТОВ «Кей-Колект». Підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначила рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке прийняте нею поза межами її компетенції. Крім того, пунктом 11-1.Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Проте, ніякого повідомлення про відібрання у ОСОБА_1В будинку, який є єдиним її житлом, вона від приватного нотаріуса Київського МНО ОСОБА_2 не отримувала, а про ту обставину, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» став власником її будинковолодіння дізналася виключно із його позовної заяви. Не додано такого повідомлення з доказами про вручення його їй чи членам її сімї і до матеріалів первісної позовної заяви. Також, врахувуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який вже діяв на час внесення приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; умови договору іпотеки, у приватного нотаріуса Київського МНО ОСОБА_2, були всі законні підстави для відмови у задоволенні заяви ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» щодо реєстрації за останнім права власності на будинок, господарські споруди та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с.Загвіздя Тисменицького р-ну, вул. Підгірка, 33. Просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

16.01.2017 року до суду надійшла заява ТзОВ «Кей-Колект» про забезпечення позову.

20.01.2017 року судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «Кей-Колект» про забезпечення позову.

18.12.2017 року до суду надійшло заперечення ТзОВ «Кей-Колект» на зустрічну позовну заяву.

19.04.2018 року до суду надійшла відповідь представника ОСОБА_1 на заперечення за зустрічною позовною заявою.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення і відзиви на них, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5, 12, 81, 82, 262 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Нормою ст. 13 ч.1,2 ЦК України, встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 12.07.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту.

Також, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 12.07.2006 pоку, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі № 72.

Відповідно до п. 1.1. цього договору, ОСОБА_1 передає в іпотеку наступне нерухоме майно: будинковолодіння у с. Загвіздя, 33 Тисменицького району Івано-Франківської області.

Пунктом Договору 4.1 даного Договору передбачалося звернення стягнення на предмет іпотеки, з направленням повідомлення про порушення договору іпотеки у разі, зокрема, порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим Договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою. Пунктом 5.4. передбачалося, що таке звернення здійснюється шляхом, зокрема, виконавчого напису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30 денний строк вимоги, згідно до повідомлення надісланого у порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами, зокрема і вищевказаними договорами між Банком та ОСОБА_1

08.12.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ «Кей-Колект», ухвалила рішення № 26879750 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно:земельна ділянка, яка знаходяться у с.Загвіздя по вул.Підгірка, 33 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 58 та рішення № 26878752 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: будинковолодіння, яке знаходяться у с.Загвіздя по вул.Підгірка, 33 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 58.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації встановлює Кабінет Міністрів України (частини друга, тринадцята статті 15 Закону N 1952-IV).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).

Ч. 2ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі, права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3ст. 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках, право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).

За ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, у позивача наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ, судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-1851 цс 15.

Згідно з п.6, п.9 "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, редакція яких діяла на час проведення державної реєстрації, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим "Порядком". Разом із заявою, заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Так, відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону N 1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Суд вважає безпідставними твердження представника позивача за первісним позовом, які зазначені ним у запереченні на зустрічну позовну заяву, про те, що оскільки п.4 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, то це свідчить про наявність згоди на те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а також те, що договір іпотеки був укладений добровільно, без жодного примусу, що свідчить про те, що боржник надав згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому. Крім того, суд дійшов до висновку, що в порушення п. 46 даного Порядку, позивачем за первісним позовом взагалі не надсилалося завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень ОСОБА_1

Проте, приватний нотаріус не звернув уваги на дане порушення та провела державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Кей-Колект» на вищезгадане нерухоме майно.

Згідно зі статтею 84 Закону N 3425-XII нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.

За правилами пункту 3 глави 20 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку. Витрати, пов'язані з поштовою пересилкою заяви чи з використанням інших технічних засобів, оплачуються заявником.

Ураховуючи наведені норми, підтвердженням отримання ОСОБА_1 письмової вимоги ТОВ «Кей-Колект», пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року N 211.

Отже, державна реєстрація за ТОВ «Кей-Колект» права власності на згадане будинковолодіння та земельну ділянку за неподання для цього передбачених пунктом 46 Порядку документів проведена нотаріусом без дотримання положень статей 9 та 15 Закону N 1952-IV, а тому рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 08.12.2015 року за № 26879750 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно:земельна ділянка, яка знаходяться у с.Загвіздя по вул.Підгірка, 33 за ТОВ «Кей-Колект», яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 58 та рішення № 26878752 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: будинковолодіння, яке знаходяться у с.Загвіздя по вул.Підгірка, 33 за ТОВ « Кей-Колект», яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 58 є протиправним.

Крім цього, порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначається, як Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», так і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, які були чинними на час внесення запису до Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто станом на 08.12.2015 року.

Відповідно п.2 Порядку, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

При цьому законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто до 1 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, вказаний Закон розмежовує повноваження нотаріуса як державного реєстратора у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва, так і державного реєстратора без вчинення нотаріальних дій. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться після завершення такої дії у межах строків, встановлених частинами першою та другою цієї статті. Тобто Законом, про який йдеться, чітко розмежовано також і строки проведення державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва та проведення державної реєстрації прав без вчинення нотаріальних дій. Дані положення розяснені листом Міністерства Юстиції від 16.01.2016 №308/8/32-16 «Щодо законодавчих змін у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з позовної заяви ТОВ «Кей-Колект» та доданих до неї матеріалів 08.12.2015 року приватний нотаріус Київського МНО ОСОБА_2, порушивши зазначені вище вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і їх обтяжень й перевищивши межі своєї компетенції, зареєструвала право власності на будинок ОСОБА_1 та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, вул.Підгірка,33 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначила рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке прийняте нею поза межами її компетенції.

Нормою ст. 13 ч.1,2 ЦК України, встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Однак, позивачем за первісним позовом при здійсненні ним реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 не дотримано.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову та відзиву на позов на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є безпідставними і необгрутованими та такими, які не підлягають до задоволення. Натомість суд констатує той факт, що представником позивача за зустрічним позовом надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення її права власності, яке закріплено у ст. 1 Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 16, 317, 328, 335, 376, 392 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на ерухоме майно та їх обмежень» та керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісного позову ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснення права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати неправомірними дії ТзОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо внесення у державному реєстрі прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» права власності на будинковолодіння, що розміщене за адресою: с.Загвізя Тисменицького району Івано-Франківської області, вул.Підгірка, 33 та земельну ділянку площею 0, 1445 га, кадастровий номер :02:002:0145.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий Р.Р.Струтинський