ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3837/18 Справа № 212/5354/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариства «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ОСОБА_3 «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК у 2016 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 25 % , який при наступному переогляді 03.10.2017 року не змінився, з 01 жовтня 2017 року до 01 жовтня 2019 року, з наступним переоглядом 01 вересня 2019 року.

Вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 170 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 25 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 «Суха Балка» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, а тому підстави для покладення обовязку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Також зазначає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, а саме: відсотку втрати профпрацездатності позивача, характеру отриманого ним професійного захворювання та повязаних з цим моральних страждань, істотності вимушених змін в житті позивача, відсутності погіршення стану його здоровя, а також ступеня вини ОСОБА_3 « Суха Балка» та стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивач з 17.06.1991 року по 28.01.1997 року, з 22.06.1998 року по 19.09.2002 року та з 25.10.2005 року по 30.03.2010 року, з 01.04.2010 року по 31.03.2014 року працював на шахті «Ювілейна» АТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ОСОБА_3 «Суха Балка», підземним прохідником у шкідливих умовах праці (а.с. 7-8).

31.03.2014 року звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 02.02.2016 року, протокол № 201, у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба першої - другої стадії від дії загальних вібрацій, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, синдром вегетативно сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, в сполученні з полісегментарною радикулопатією попереково-грижовою L4-L5-S1 переважно зліва, шийною С5-С7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу колінних (ПФС першого-другого ступеню) та ліктьових суглобів (ПФС першого ступеню), двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ступеню) (а.с.19-20).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 серпня 2016 року, причиною виникнення зазначеного професійного захворювання у ОСОБА_1 є тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Так, показник загальної вібрації становить 104 дБ, при нормі 101 дБ по ДСН 3.3.6.039-99. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі до 30 кг; робоча поза знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів/понад 30 градусів,%, зміни складає 36,2/4,6 при гранично допустимій нормі до 25/0; вимушені нахили тулубу уперед під кутом більше 30 градусів 240 разів за зміну, при нормі до 100 разів; величина фізичного динамічного навантаження за зміну при регіональному навантаженні (з переважною участю мязів рук плечового суглоба) становить 52 Вт при нормі до 45 Вт. Мікроклімат: рівень відносної вологості повітря становить 90 %, що на 10% перевищує нормативні параметри 80%, швидкість руху повітря становить 0,19 м/с при нормі 0,5 м/с; температура повітря становить 23,2 градуси при нормі 16-19 градуса по ДСН 3.3.6.042-99. (а.с. 9-10).

Висновком МСЕК у 2016 році ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25%, при наступному переогляді 03 жовтня 2017 року розмір ступеня втрати професійної працездатності залишився незмінним, з 01 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2019 року, з наступним переоглядом 01 вересня 2019 року (а.с. 11).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 серпня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача на шахті «Ювілейна» АТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ОСОБА_3 «Суха Балка», впродовж 18 років 3 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ОСОБА_3 «Суха Балка» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_3 «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 «Суха Балка» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 серпня 2016 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 серпня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота, тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, колегія суддів не бере до уваги.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежуює його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача ОСОБА_3 «Суха Балка», в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 18 років 3 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 25%, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: