Справа № 196/1767/18
№ провадження 2/196/707/2018
26 грудня 2018 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 13 квітня 2001 року помер його батько ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №370425, видане виконкомом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 15.04.2001 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною ОСОБА_3 за адресою: с.Могилів вул.Зоряна (Ленінградська), 6 Царичанського району Дніпропетровської області (довідка виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №3133 від 20.11.2018 року).
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, до складу якого входить:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Ленінградська, 6 в с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.07.1988 року.
27 червня 2015 року померла його мати ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №632035, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 02.07.2015 року).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:
За життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіту не складали.
Після смерті батьків він спадщину прийняв, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини.
На даний час, він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім нього, спадкоємців за законом чи осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає.
23 листопада 2018 року він звернувся до державного нотаріуса із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків, проте отримав відмову у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів про прийняття ним спадщини після смерті батька та внаслідок розбіжностей в написанні імені матері у правовстановлюючих документах під час перекладу з російської мови на українську мову - "Ганна" та "Анна".
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.
Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити.
Представник відповідача - Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.
Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.
13 квітня 2001 року помер батько позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №370425, видане виконкомом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 15.04.2001 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною ОСОБА_3 за адресою: с.Могилів вул.Зоряна (Ленінградська), 6 Царичанського району Дніпропетровської області (довідка виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №3133 від 20.11.2018 року).
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, до складу якого входить:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Ленінградська, 6 в с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.07.1988 року (а.с.9).
27 червня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №632035, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 02.07.2015 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: с.Могилів вул.Зоряна (Ленінградська), 6 Царичанського району Дніпропетровської області (довідка виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №3133 від 20.11.2018 року).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:
За життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіту не складали.
Після смерті ОСОБА_3Т позивач спадщину прийняв, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с.13).
На даний час, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім нього, спадкоємців за законом чи осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає.
23 листопада 2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків, проте отримав відмову у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів про прийняття ним спадщини після смерті батька та внаслідок розбіжностей в написанні імені матері у правовстановлюючих документах під час перекладу з російської мови на українську мову - "Ганна" та "Анна".
Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_4 Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.
Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1223, 1258, 1268 ЦК України, ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності:
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ