Справа № 351/345/18
Номер провадження №2/351/352/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

секретар Нагірняк В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обгрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що у 2000-2003 роках була проведена реорганізація (розпаювання) агрофірми «Верховина» Снятинського району Івано-Франківської області, майнові паї були видані пайовикам в натурі, які прийняв у користування уповноважений від пайовиків керівник ПП «ОСОБА_5 і К» ОСОБА_5.

Однак, як зазначають позивачі протягом 2006-2011 років ОСОБА_6 скупила майнові паї у 24 інших співвласників, майно яких не було передане ОСОБА_5, серед якого і спірне майно, яке пізніше продала ОСОБА_3, а той у свою чергу подарував його своїй дочці ОСОБА_4

Позивачі стверджують, що ОСОБА_6 не мала права відчужувати це майно, яке є власністю співвласників майнових паїв і перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_5, оскільки Рішенням Снятинського районного суду від 09.12.2015 року, яке залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2017р. визнано незаконним рішення виконкому Тучапської сільської ради №8 від 31.03.2011 року про оформлення права власності на нежитлові приміщення, а саме телятник №1 та під навіс для сіна (1970 року побудови) які знаходяться по вул.. Л.Українки,4 в с. Тучапи за ОСОБА_6 визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_6 виконавчим комітетом Тучапської сільської ради 05.07.2011 року на підставі рішення цієї ж ради №8 від 31.03.2011 року, зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 року за реєстраційним номером 34051047, номер запису 732.

Крім того, Ухвалою Городенківського районного суду від 27 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 05.12.2014 року, ОСОБА_6 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч.ч.1,4 ст.358 КК України у звязку з закінченням строку притягнення її до кримінальної відповідальності за фактом підроблення акту прийому-передачі майна, а саме - приміщення телятника №1 та піднавісу для сіна та оформлення права власності на це майно у наступному. Отже, перехід права власності на нерухоме майно - телятник №1 та піднавіс для сіна до ОСОБА_7 відбувся внаслідок вчинення нею кримінального злочину.

На підставі наведеного позивачі просять вилучити від ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з незаконного володіння приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв.м., які знаходяться по вул.. Л.Українки,4 в с. Тучапи Снятиського району, та передати їм вказані нежитлові приміщення.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив, у якому зазначив, що проти задоволення ОСОБА_3 заперечує, оскільки він є добросовісним набувачем даного майна яке він придбав у 2011 році. З того часу пройшло більше 7 років і він подарував дане майно своїй дочці.

Також у відзиві зазначено, що при зверненні до суду позивачі пропустили вищевказані строки без поважних на те причин, опонент має право заявити клопотання про застосування строків позовної давності.

А тому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову, незалежно від наявності фактичних підстав для задоволення позову.

Представники позивачів подали до суду відповідь на відзив, де зазначили, що наведені відповідачем у відзиві заперечення підлягають відхиленню на підставах наведених у позові.

Представники позивачів подали до суду заяви, якими позовну заяву про витребування майна із чужого незаконного володіння підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених у позові, судове засідання просили провести без їх участі.

Судом встановлено, що згідно Рішення Снятинського районного суду від 09.12.2015р, яке Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2017р. залишено без змін, визнано незаконним рішення виконкому Тучапської сільської ради №8 від 31 березня 2011 р. про оформлення права власності на нежитлові приміщення, а саме: приміщення старої стайні (телятник №1) та піднавіс для сіна (1970 року побудови), які знаходяться по вул. Лесі Українки, 4, в с. Тучапи за ОСОБА_6 Зіновнвною, та визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_6 виконавчим комітетом Тучапської сільської ради 05.07.2011 р. на підставі рішення цієї ж ради №8 від 31 березня 2011 р., зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 р. за реєстраційним номером 34051047, номер запису 732.

Згідно Ухвали Городенківського районного суду від 27.11.2014р., яка набрала законної сили 05.12.2014 року, ОСОБА_6 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч.ч.1,4 ст.358 КК України у звязку з закінченням строку притягнення її до кримінальної відповідальності за фактом підроблення акту прийому-передачі майна, а саме - приміщення телятника №1 та піднавісу для сіна та оформлення права власності на це майно у наступному.

Таким чином, перехід права власності на нерухоме майно - телятник №1 та піднавіс для сіна до ОСОБА_7 відбувся внаслідок вчинення нею кримінального злочину, всупереч закону і цей факт встановлений ухвалою суду у кримінальному провадженні, яка набрала законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Враховуючи характер спірних правовідносин, зміст заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що даний спір пов'язаний із захистом права власності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-3090цс16).

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Суд критично ставиться до аргументації представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого порушеного права, зокрема, щодо обов'язкового попереднього визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.09.2011 року та договору дарування від 02.04.2014 року. Суд зазначає, що немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Суд, врахувавши, що відповідачем ОСОБА_9 було затрачено кошти на облаштування майна, добросовісно набутого ним, зазначає, що ОСОБА_9 може звернутися у суд із позовом про відшкодування йому затрачених коштів.

Крім того суд критично відноситься до посилання представника відповідача на те, що слід застосувати позовну давність, оскільки Ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області, якою залишено в силі Рішення Снятинського районного суду від 09.12.2015р. за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_10, Тучапської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення Тучапської сільської ради № 8 від 31.03.2011 р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.09.2011 р. була винесена 30.01.2017р., набрала законної сили 30.01.2017р., однак позивачі її отримали тільки у березні 2017р., позивач звернувся у суд із даним позовом 14.01.2018р., отже на момент звернення у суд із даним позовом, строк позовної давності не сплив.

Отже, оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачами доведений факт належності їм телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв.м., які знаходяться по вул.. Л.Українки,4 в с. Тучапи Снятиського району, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. 387, 388 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Вилучити від ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з незаконного володіння приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв.м., які знаходяться по вул.. Л.Українки,4 в с. Тучапи Снятиського району.

Передати ОСОБА_1, ОСОБА_2 приміщення телятника №1 площею 1713,8 кв.м. та навіс для сіна (1970 року побудови) площею 395,4 кв.м., які знаходяться по вул.. Л.Українки,4 в с. Тучапи Снятиського району.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.