Справа № 308/1458/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.12.2018 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
за участю секретаря судового засідання Гайданки Г.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою дочірнього підприємства «Тиса-Виноградів» товариства з обмеженою відповідальністю «Плодоовоч-Уж» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству її працівником,
ДП «Тиса-Виноградів» ТОВ «Плодоовоч-Уж» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству її працівником.
Зазначає, що наказом по підприємству № 17-К від 30.04.2012 року було прийнято на роботу по переводу наступних працівників: ОСОБА_2 на посаду завідувача магазину; ОСОБА_5 на посаду заступника завідувача магазину; ОСОБА_6 на посаду продавця магазину; ОСОБА_7 на посаду продавця магазину. Між підприємством та бригадою (колективом магазину) було укладено договір про колективну (бригадну) відповідальності від 03.05.2012 року. Посади членів бригади, з якими було укладено договір, включені до переліку посад, з якими можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність.
Вказує, що підприємством 07.07.2017 року видано наказ про затвердження результатів проведення службової перевірки та проводячи службове розслідування щодо встановлення причин настання нестачі, беручи до уваги пояснення членів бригади виявлено, що нестача настала через дії/бездіяльність завідувача магазину ОСОБА_2, а саме, в окремих випадках надання вказівки продавцям магазину про відпуск товару за цінами нижчими ніж ті, які були встановлені для реалізації на алкогольну продукцію, невнесення накладних на отримання товару до програми бухгалтерського обліку 1С-Бухгалтерія, є службовою недбалістю та неналежним виконанням своїх посадових обовязків завідувачем магазину, що призвело до завдання підприємству прямої матеріальної шкоди.
Ухвалою судді від 01.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засіданні.
Ухвалою суду 13.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Виклик відповідача постановлено здійснити через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями та в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомлено, відзив відповідач не подала та клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із наказом ДП «Тиса-Виноградів» ТОВ «Плодоовоч-Уж» від 30.04.2012 року № 17-К прийнято на роботу з 01.05.2012 року по переводу ОСОБА_2 на посаду завідувача магазину «Тиса» с. Минай, з повною бригадною матеріальною відповідальністю, ОСОБА_5 на посаду заступника завідувача магазину «Тиса» с. Минай, з повною бригадною матеріальною відповідальністю, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на посади продавців магазину «Тиса» с. Минай, з повною бригадною матеріальною відповідальністю.
03.05.2012 року між ДП «Тиса-Виноградів» ТОВ «Плодоовоч-Уж» та членами колективу (бригади) магазину «Тиса» ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.
Пунктом 2.2 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність визначено, що члени бригади (колективу) зобовязані: дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей; нести повну матеріальну відповідальність за нестачу, крадіжку, псування, порчу та інше (вибуття, втрата якості, тощо).
Відповідно до умов п. п. 4.1, 4.2 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуванням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами. Притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальної відповідальності провадиться власником після ретельної перевірки причин утворення шкоди з урахуванням письмових пояснень, поданих членами колективу, а у разі необхідності, також висновків спеціалістів.
Члени колективу (бригади) звільняються від відшкодування шкоди: якщо буде встановлено, що шкода заподіяна не з їх вини, якщо будуть встановлені конкретні винуватці заподіяної шкоди серед членів колективу (бригади) (п. 4.3 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність).
Розпорядженням директора ДП «Тиса-Виноградів» ТОВ «Плодоовоч-Уж» від 25.07.2017 року «Про проведення інвентаризації цінностей та розрахунків в магазині «Тиса» за адресою: с. Минай, вул. Жовтнева, 10» для проведення інвентаризації в магазині призначено інвентаризаційну комісію. Згідно з розпорядженням інвентаризації підлягають товарно-матеріальні цінності, до інвентаризації слід приступити 25.07.2017 року о 09.00 год. та закінчити 25.07.2017 року о 17.00 год.
Зазначений інвентаризаційний опис підписаний усіма членами комісії та матеріально-відповідальними особами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Під час проведення службового розслідування щодо зясування обставин, які спричинили виникнення нестачі, позивачем від вищевказаних матеріально-відповідальних працівників отримано пояснюючі записки.
Продавцями магазину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пояснюючій записці від 25.07.2017 року зазначено, що нестачу в сумі 5192 грн. вони пояснюють тим, що на цю суму був взятий товар з відділу завідуючим магазину ОСОБА_2, який вона не повернула і не розрахувалася за нього.
Завідувачем магазину ОСОБА_2 у пояснюючій записці від 03.08.2017 року повідомлено, що вона дізналася про нестачу за день до інвентаризації від її працівників, які проводили у себе на відділі інвентаризацію товарів. До товару та до каси вона та її заступник ніякого відношення не мали, вони відповідали тільки за внесення накладних, які її працівники їм приносили. Ключі від складу, де зберігався товар, також були у працівників відділу.
За твердженням позивача, відповідачу за результатами проведеного службового розслідування було запропоновано добровільно погасити суму матеріальної шкоди, однак від такої пропозиції вона відмовилася.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ст. 131 КЗпП України).
Випадки повної матеріальної відповідальності визначено у ст. 134 КЗпП України.
Відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, звязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.
За змістом ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.
Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
За загальним правилом у трудових правовідносинах вина працівника в заподіянні шкоди доводиться роботодавцем. Вимагаючи відшкодування шкоди, роботодавець повинен довести, що в діях працівника були ознаки трудового правопорушення, а також, що вказане правопорушення спричинило заподіяння шкоди та причинний звязок між ними. Виключенням є випадки, коли відшкодування матеріальної шкоди покладається на матеріально-відповідальних осіб або працівників, які отримали цінності за разовими дорученнями чи документами. Вони вважаються винними до тих пір, поки не доведуть протилежне. Це виключення обумовлене тим, що матеріально відповідальні працівники володіють широкими можливостями щодо прийняття, збереження та видачі майна, беруть на себе зобовязання забезпечувати його належну схоронність. Там, де виявляються факти недостачі матеріальних цінностей, вважається, що подібні результати є наслідком упущень в роботі матеріально-відповідальних осіб.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у сумі 1762 грн. сплаченого судового збору.
У судовому засіданні 17.12.2018 року на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 26.12.2018 року.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 130, 131, 134, 135-2, 135-3, 138 КЗпП України, суд,
Позовну заяву задовольнити повністю.
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 26 грудня 2018 року.

Головуюча О.М. Світлик