Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 496/1148/15-ц

провадження № 61-4664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Короткова В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку з відповідачів 10 328,28 дол. США, що є еквівалентом 166 801,72 грн заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року № ОD30АЕ00000384, укладеним між банком і ОСОБА_4, та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ОD30АЕ00000384 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику 12 061,43 дол. США для придбання автомобіля строком до 21 червня 2012 року.

У забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася нести солідарну відповідальність за виконання позичальником умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору станом на 30 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10 328,28 дол. США, що становить еквівалент 166 801,72 грн, яка складається з: 2 122,96 дол. США заборгованості за кредитом; 0,70 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 8 246,08 дол. США пені.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року позов банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 166 801,72 грн заборгованості за кредитним договором та 1 668,02 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов укладеного кредитного договору виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів як з боржника та поручителя.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 2 122,96 дол. США, що є еквівалентом 34 286,13 грн, заборгованості за кредитом; 0,70 дол. США, що є еквівалентом 11,31 грн, заборгованості за відсотками та 34 297,11 грн пені. У задоволенні іншої частини позову банку відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 341,95 грн судового збору з кожного. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 1 212,55 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до стягнення пені в розмірі, що значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій 28 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, і ухвалити нове рішення в оскаржуваній частині, яким стягнути судовий збір з відповідачів у рівних частках по 834,01 грн з кожного, у стягненні судового збору з банку на користь ОСОБА_4 у розмірі 1 212, 55 грн відмовити. В іншій частині рішення апеляційного суду банк не оскаржує.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, порушив норми процесуального права в результаті чого стягнув з банку судовий збір у розмірі, що перевищує його розмір визначений Законом України «Про судовий збір».

У касаційній скарзі, поданій 28 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга відповідача мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та безпідставно не призначив у справі відповідну експертизу для визначення розміру його заборгованості за кредитним договором з урахуванням сплачених ним платежів та грошових коштів, отриманих від продажу предмета застави.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня та 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Біляївського районного суду Одеської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу Перехідних положень ЦПК Україниу редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційні скарги не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої і другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки.

Суди встановили, що 22 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ОD30АЕ00000384, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 13 061,43 дол. США для придбання автомобіля строком до 21 червня 2012 року.

У забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов укладеного кредитного договору 22 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до пункту 12 якого порука за цими договорами припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

На підставі акта прийому від 30 серпня 2010 року ОСОБА_4 передав банку автомобіль «Ніссан Максіма», державний номерний знак НОМЕР_1 для продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним догвором.

10 лютого 2011 року автомобіль продано ОСОБА_6 за 8 641,20 дол. США, які зараховано в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

Додатковою угодою від 22 березня 2012 року № 1, укладеною між банком та ОСОБА_4, змінено дату повернення кредиту з 21 червня 2012 року на 21 березня 2015 року, визначено суму заборгованості за кредитним договором станом на 20 квітня 2012 року в розмірі 5 003,30 дол. США та викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Додатковою угодою від 24 січня 2014 року № 1 до кредитного договору змінено дату остаточного погашення заборгованості за кредитом на 20 січня 2017 року, визначено суму заборгованості за кредитним договором станом на 20 лютого 2014 року в розмірі 2 327,58 дол. США та викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов договору станом на 30 січня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 2 122,96 дол. США, що становить еквівалент 34 286,13 грн, заборгованості за кредитом; 0,70 дол. США, що становить еквівалент 11,31 грн заборгованості за відсотками; 8 246,08 дол. США заборгованості з пені.

Встановивши, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує умови укладеного кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість, а ОСОБА_7 як поручитель несе солідарну з ним відповідальність, суди дійшли правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

За змістом частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд, посилаючись на положення частини третьої статті 551 ЦК України, обґрунтовано виходив із неспівмірності суми заборгованості за договором та суми нарахованої пені, в результаті чого дійшов правильного висновку про її зменшення до розміру заборгованості за основним зобов'язанням.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Самі по собі доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незгоди з розміром нарахованої банком заборгованості не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки належних і допустимих доказів на їх підтвердження ОСОБА_4 не надав та матеріали справи не містять.

Щодо доводів касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» слід зазначити наступне.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 як представника ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року залишено без руху з наданням строку для виконання її вимог, а саме необхідністю сплатити судовий збір у розмірі 2 055,17 грн.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог банку апеляційний суд, з урахуванням статті 88 ЦПК України (в редакції станом на час розгляду справи судом), провів розподіл судових витрат між сторонами.

Отже, доводи касаційної скарги банку про надмірно сплачений відповідачем судовий збір, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 сплатив його у визначеному судом розмірі, виконавши вимоги зазначеної ухвали апеляційного суду, яка банком не оскаржувалася та є чинною.

Інші доводи касаційних скарг не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 08 версеня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016року зупинено, у зв'язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило