Провадження № 2/359/2058/2018
Справа № 359/4910/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» про стягнення заборгованості по нарахування відсотків,-

В С Т А Н О В И В :

21 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить стягнути на свою користь з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» (далі по тексту Банк або ПАТ «АК промислово інвестиційний банк») заборгованість по нарахуванню відсотків в розмірі 613 евро 01 цент, яка станом на 21 червня 2018 року еквівалентна по курсу НБУ 18 789 грн. 00 коп. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок 006238, що закріплений за депозитом; а також стягнути судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп..

Вимоги обґрунтовувано тим, що 06 жовтня 2009 року між позивачем та Банком укладено договір банківського вкладу № eEml банківський вклад «Експрес» у валюті euro, згідно п. 1.1 якого ОСОБА_1 передав, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 5000 евро строком на один місяць зі сплатою 12 % річних.

У п. 2.1 вказаного договору зазначено, що днем повернення депозиту є 06 листопада 2009 року яка може змінюватись з урахуванням подій, визначених п. 2.6.

Згідно п. 2.6 Договору якщо вкладник не звертався до банку зі спливом строку встановленого у п. 2.1 щодо повернення суми Депозиту, то договір вважається продовженим на один місяць з нарахуванням та виплатою процентної ставки збільшеної на 0,2 %. В разі подальшого продовження строку Депозиту ставка збільшується на 0,3%.

Оскільки договором не лімітовано максимальну кількість разів продовження строку депозиту, то процентна ставка по депозиту повинна складати 12,3% річних протягом подальшої дії договору.

В період з 2009 по 2016 роки включно банк виконував свої зобовязання та сплачував відсотки обумовлені договором, проте з січня 2017 року ПАТ «АК промислово інвестиційний банк» в односторонньому порядку змінив ставку та перестав здійснювати належні позивачу нарахування.

Керуючись умовами діючого договору та ст. 1058 ЦК України ОСОБА_1 просить стягнути з банку заборгованість по невиплаченим відсоткам саме у розмірі, визначеному позивачем та перерахованого по офіційному курсу НБУ станом на 21 червня 2018 року.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вважає власний розрахунок вірним та наполягає на стягненні з банку саме суми несплачених відсотків в розмірі 613,01 евро перерахованих по офіційному курсу НБУ станом саме на 21 червня 2018 року. Зазначив також, що жодних додаткових договорів щодо зміни умов договору № eEml банківський вклад «Експрес» від 06 жовтня 2009 року банк з ним не укладав. Договір не містить умов які б обмежували строк пролонгації його дії та зміну у звязку з цим ставки по відсоткам з обумовленої в п. 2.6 на іншу.

Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Підтвердила, що з 2009 та до січня 2017 року банк дійсно нараховував позивачу відсотки за договором депозитного вкладу в розмірі 12,3. Вважає, що це помилка працівників банку та є людським фактором, оскільки договір був строковим, а відтак після спливу строку його дії 06 грудня 2009 року, до умов вкладу потрібно було застосовувати відсоткову ставку, що діяла у банку, як до вкладів на вимогу.

Підтвердила також, що дійсно між позивачем та банком з 2009 року не укладались та не підписувались жодні додаткові договори, які б змінювали умови договору № eEml банківський вклад «Експрес» від 06 жовтня 2009 року. Банк повідомив ОСОБА_1 про зміну порядку та розміру нарахування відсоткової ставки за його депозитним договором шляхом направлення листів, які позивачем отримано.

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення в обгрунтування вимог чи заперечень, дослідивши повно та всебічно матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов переконання про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2009 року між позивачем та Банком укладено договір банківського вкладу № eEml банківський вклад «Експрес» у валюті EURO, згідно п. 2.1 якого банк прийняв від вкладника ОСОБА_1 на зберігання Депозит готівкою в сумі 5000 евро строком на один місяць. Днем повернення Депозиту є 06 листопада 2009 року та може змінюватись з урахуванням подій визначених у п. 2.6. (а.с. 5-6).

Відповідно п. 2.2 цього Договору процентна ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 12% річних та у п. 2.3 визначено порядок та строки їх нарахування.

У п. 2.6 Договору визначено, що якщо вкладник не звертався до банку зі спливом строку, встановленого в п. 2.1, щодо повернення суми Депозиту, то договір вважається продовженим на один місяць з нарахуванням та виплатою базової процентної ставки збільшеної на 0,2%. В разі подальшого продовження строку Депозиту ставка збільшується на 0,3%.

Оподаткування суми процентів за Депозитом здійснюється відповідно чинного законодавства України (п. 2.8 Договору).

Вкладник, згідно п. 3.2.1 Договору має право отримати проценти відповідно розділу 2 цього Договору, а банк, згідно п. 4.1.2, зобовязаний їх виплатити вкладнику.

Відповідно п. 6.1, 6.4 Договору вкладу банк та вкладник за невиконання чи неналежне виконання прийнятих по договору зобовязань несуть відповідальність відповідно чинного законодавства та даного Договору. Всі суперечки, що виникають між сторонами з приводу цього договору, вирішуються шляхом переговорів між банком та клієнтом, в разі недосягнення згоди вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Цей договір, згідно 7.1, 7.2 та 7.4 Договору, набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Дія цього договору може бути припинена за згодою сторін та в інших випадках, передбачених законодавством України. Зміни та доповнення до договору вважаються дійсними, якщо вони укладені в письмовій формі, підписані сторонами та оформлені у вигляді договору про внесення змін до Договору.

За даним договором банком прийнято від позивача вклад в розмірі 5000 евро, що підтверджується квитанцією по рахунку № 322205/02/-Eem 1 від 06 жовтня 2009 року (а.с. 12).

Згідно довідки розрахунку нарахованих ПАТ «Промінвестбанк» відсотків по вкладу «Експрес» за договором про банківський вклад № e-EM 1 від 06 жовтня 2009 року укладеного з ОСОБА_1 вбачається, що в період з 06 по 26 жовтня 2009 року позивачу нараховано відсотків по ставці 12,0, в період з 07 листопада по 01 грудня 2009 року нараховано відсотків по ставці 12,2, а за період з 07 грудня 2009 року по 01 грудня 2016 року, 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 нараховувались відсотки по ставці 12,3 (а.с. 67).

Тобто, банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 5000 евро за депозитним договором та сплачував ОСОБА_1 відсотки, обумовлені в п. 2.6 цього договору в період з 2009 по 2016 рік включно. Наведене, в свою чергу, також свідчить про те, що договір після 06 листопада 2009 року було пролонговано на невизначений час.

ОСОБА_1 не звертався до банку з заявою про повернення депозитного вкладу, а лише періодично отримував нараховані відсотки по вкладу. Доказів протилежного суду не надано. Крім того, наведене не заперечується представником відповідача.

Позивач та представник відповідача підтвердили, що жодні додаткові угоди до договору про банківський вклад № e-EM 1 від 06 жовтня 2009 року між ними не укладались та не підписувались, зміни у встановленому п. 7.4 до договору не вносились.

Наведене вище, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки підтверджується та не спростовується сторонами у справі.

Крім того, згідно пояснень представника відповідача, банк за весь цей час не звертався до ОСОБА_1 з позовами про стягнення безпідставно нарахованих та виплачених відсотків по банківському вкладу, що свідчить про визнання умов договору та його виконання зі сторони ПАТ «АК Промислово інвстиційний банк».

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтею 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Частиною 1ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на вказане, суд критично ставиться до посилань представника відповідача на норми ч. 4 ст. 1060 ЦК України про те, що цей договір був строковим та після настання визначених договором обставин і відсутності вимоги ОСОБА_1 про повернення суми строкового вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу.

Зважаючи на умови укладеного між сторонами 06 жовтня 2009 року договору, відсутності інших додаткових угод до нього, пролонгацію дії договору та виконання банком умов договору, в тому числі щодо нарахування відсотків за ставками, обумовлених в п. 2.6 Договору, суд вважає договір про банківський вклад № e-EM 1 від 06 жовтня 2009 року пролонгованим та діючим на умовах, визначених у ньому в момент підписання сторонами.

Крім того, зі змісту самого договору не вбачається підстав вважати, що кількість місяців на які дію договору може бути автоматично пролонговано, сторонами обмежено та, відповідно, відсутні будь-які застереження про те, що зі спливом певного часу та відсутності вимоги вкладника про повернення депозиту це є підставою для продовження договору на умовах вкладу на вимогу.

Відтак, банк в силу вимог ст. 526, 629 ЦП України мав належно виконувати взяті на себе зобовязання, проте, всупереч вимогам п.7.4 Договору, не вносячи змін у встановленому договором порядку, одноособово без згоди позивача змінив умови договору чим порушив права ОСОБА_1 за договором банківського вкладу.

Відповідно ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Згідно п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 вказаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Відповідно ч. 1-2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Підсумовуючи наведене, суд приходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з банку на його користь ненарахованих відсотків по договору вкладу за період з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2018 року підлягають задоволенню. Однак, розрахунки ОСОБА_1 є неточними та в них не враховано нарахування відсотків за ставкою 12,3 у період грудень 2016 року та лютий 2017 року, у звязку з чим їх розрахунок суд здійснює самостійно виходячи з наступного.

Так, на підставі довідки розрахунку нарахованих ПАТ «Промінвестбанк» відсотків по вкладу «Експрес» за договором про банківський вклад № e-EM 1 від 06 жовтня 2009 року встановлено, що до грудня 2016 року включно та у лютому 2017 року позивачу нараховувалась відсоткова ставка в розмірі 12,3, а тому при здійсненні розрахунку заборгованості суд не враховує кількість календарних днів у грудні 2016 року та у лютому 2017 року.

У січні 2017 та з березня 2017 року по липень 2018 року позивачу нараховувались відсотки за ставкою, не обумовленою в договорі.

Відтак, за період з січня 2017 року по 31 травня 2018 року включно загальна кількість календарних днів склала 488.

Прибуток, у виді нарахованих відсотків за договором вкладу, на які міг розраховувати позивач на рік становила ((5000/100) х 12,3%) 615 евро.

З урахуванням кількості календарних днів, протягом яких банк неналежно і в неповній мірі виконував взяті на себе зобовязання, позивачу за період з січня 2017 року по 31 травня 2018 року підлягало нарахуванню відсотків в розмірі ((615/365) х 488 к.д.) 822, 23 евро.

Однак, за цей період, хоч і частково і не у відповідності до вимог договору, банком все-таки нараховано відсотки на загальну суму 49,01 (13,68 + 3,42 + 3,31 + 3,42 + 3,31 + 3,42 + 3,42 + 1,65 + 1,71 + 1,65 + 1,70 + 1,71 + 1,54 + 1,71 + 1,65 + 1,71) евро, які слід відмінусувати від 822,23 евро. Тобто сума нарахованих відсотків за цей період становитиме (822,23 49,01) 773, 22 евро.

Відповідно п. 2.8 Договору вкладу від 06 жовтня 2009 року оподаткування суми процентів за Депозитом здійснюється відповідно чинного законодавства України.

Відповідно ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно п.1 ст.167 цього Кодексу визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема у частині оподаткування військовим збором.

Відповідно п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ оподаткування військовим збором продовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Відповідно підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від об'єкта оподаткування).

Зокрема, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов'язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок.

Зважаючи на вказане та враховуючи вимоги п.п. 14.1.268, 163, 164.2.8, 167.1, 167.5.3 Податкового кодексу України, листів Головної фіскальної служби № 1665/7/99-99-17-02-01-17 від 21 січня 2015 та № 2123/6/99-99-17-03-02-15 від 03.02.2015 відсотки по депозитам оподатковуються за загальною ставкою 19.5 %, в які входить податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18.0 % та військовий збір 1.5 %.

А тому від суми нарахованих судом відсотків по договору вкладу в розмірі 773,22 слід відняти 19,5 % та, у звязку з цим, ОСОБА_1 належить до виплати 622,44 евро.

Частиною 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проте, під час розгляду справи судом позивач наполягав на правильності власного розрахунку невиплачених банком відсотків та просив суд стягнути на його користь заборгованість саме в розмірі 613,01 евро.

Суд позбавлений права вийти за межі заявлених позивачем вимог, а тому, незважаючи на те, що розмір дійсної заборгованості з невиплачених за договором вкладу відсотків становить 622,44 евро на користь позивача з банку слід стягнути 613,01 евро.

Відповідно змісту ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України наведену у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач, при зверненні до суду з даним позовом, самостійно здійснив перерахунок суми боргу з евро в гривні виходячи з офіційного курсу валют визначеного НБУ станом на 21 червня 2018 року та просив під час розгляду справи здійснювати розрахунки судом виходячи з цього курсу валют. У звязку з цим та враховуючи вимоги наведеного законодавства з відповідача на користь позивача слід стягнути (613,01 х 30,65) 18 789 грн. 00 коп.

Щодо вимог позивача про перерахунок вказаної суми на картковий рахунок слід зазначити наступне.

У п. 2.7 Договору вкладу від 06 жовтня 2009 року зазначено, що в разі звернення вкладника до банку в день повернення депозиту, встановленого в п. 2.1. з урахуванням подій визначених у п. 2.6, сума депозиту з нарахованими процентами виплачується вкладнику готівкою або перераховується на поточний (картковий) рахунок.

Згідно п. 3.2.3 вказаного договору, при поверненні коштів з рахунку до або після закінчення строку зберігання депозиту одержати суму коштів готівкою або перерахувати на інший рахунок.

Згідно довідки ПАТ «АК «Промислово-інвестиційного банку» від 27 червня 2018 року у позивача наявний відкритий поточний рахунок № 006238. Проте, жодних відомостей чи має цей рахунок будь-яке відношення до договору вкладу № e-EM 1 від 06 жовтня 2009 року, суду не надано (а.с 15).

В той час, як в п. 2.1, 2,7 договору вкладу відсутні будь-які відомості щодо номеру карткового рахунку, закріпленого за ОСОБА_1 та цим договором.

Крім того, вказаними умовами договору передбачено право вкладника отримати грошові кошти готівкою чи на інший рахунок лише при зверненні з вимогою про повернення вкладу з рахунку до або після закінчення строку зберігання депозиту.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що з такими вимогами ОСОБА_1 до банку не звертався.

Зважаючи на вказане у суду відсутні підстави для перерахунку заборгованості з невиплачених відсотків на вказаний позивачем картковий рахунок, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 22943439-1 від 21 червня 2018 року (а.с. 1).

Позовні вимоги матеріального характеру задоволено в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 133, 76-82, 142, 258-259, 263-265, 353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення заборгованості по нарахуванню відсотків задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (місцезнаходження : м. Київ, пров. Шевченка, 12, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СН № 629630 виданий 19 грудня 1997 року Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві, РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по нарахуванню відсотків в розмірі 613 (шістсот тринадцять) євро 01 (один) цент, що еквівалентно по курсу Національного Банку України станом на 21 червня 2018 року розміру 18 789 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят девять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (місцезнаходження : м. Київ, пров. Шевченка, 12, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СН № 629630 виданий 19 грудня 1997 року Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві, РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 січня 2019 року.

Суддя Л. В. Яковлєва