БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1934/18
Провадження № 2-о/497/98/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

за участю: заявника - ОСОБА_1,

представника зацікавленої особи - Каламанова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Болградський районний сектор Головного управління міграційної служби України в Одеській області - про встановлення факту народження на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання її бабусі ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, до 24 серпня 1991 року постійно на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), - що під час її постійного проживання стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" (у період з літа 1940 року і до 1959 року), та постійно проживала у с.Табаки Болградського району Одеської області.

Встановлення цього факту потрібно заявнику для отримання громадянства України і вона бажає постійно проживати на території України, тому вона звернулася з заявою до Болградського районного сектору Головного Управління міграційної служби України в Одеської області, де їй було роз'яснено правила отримання громадянства. Однією з підстав для отримання громадянства є факт постійного проживання будь-кого з батьків, або баби чи діда на території України. На території України її, заявниці, бабця постійно проживала з народження, тобто до 1959 року, доки не вийшла заміж за діда, що проживав у с.Кайраклія, Р.Молдова. Самого факту народження бабці у 1940 році у с.Табаки недостатньо, оскільки цей населений пункт у 1940 році був територією Румунії.

У судовому засідання заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити заяву, пояснивши, що на даний момент їй необхідно встановити факт постійного проживання її бабки ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_3) на території України з літа 1940 року, тобто, з того часу, коли с.Табаки стало територією України, і що вона до 1959 року проживала там постійно. Цей факт підтверджується копією погосподарської книги, з якої вибачається, що ОСОБА_3 була членом колгоспного двору з 1958 року до 1960 року.

У судовому засідання представник заінтересованої особи - районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області - проти задоволення вимог заяви не заперечував.

Вислухавши у судовому засіданні заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши надані суду письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень стст.4 і 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено, що:

- згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданая повторно 15.03.2005 року, а/з4, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Табаки Болградського району Одеської області (а.с.10);

- з погосподарської книги вбачається, що ОСОБА_3 була членом колгоспного двору з 1958 року і до 1960 року (а.с.12-13);

- відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_3 зареєстровала шлюб у 17.09.1959 році з ОСОБА_6, у свідоцтві також вказано, що бабуся заявниці народилася 1940 року у с.Табаки Болградського району Одеської області, після одруження вона змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а.с.20).

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердили що знають давно і добре родину заявниці, і саму заявницю і її бабусю і підтверджують, що бабуся заявниці дійсно народилася на території України, що на той момент була територією Румунії, а пізніше увійшла до склад УРСР, постійно проживала на території УРСР, після одруження проживала з чоловіком на території МРСР, що тепер, після розпаду СРСР є Р.Молдова, і після смерті чоловіка бабусі ОСОБА_3 - вона повернулася до рідного села Табаки, довго ще тут проживала і померла.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що в разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні (наприклад, встановлення факту перебування на утриманні для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника має юридичне значення для непрацездатного члена сім'ї померлого незалежно від часу перебування на його утриманні, а для вітчима і мачухи таке право настане за умови, якщо вони виховували або утримували померлого пасинка чи падчерку протягом не менше п'яти років (статті 37 і 41 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); 4) встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право, підвідомчий суду, або суд сам дійде висновку, що у даній справі встановлення факту пов'язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах6) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки.

Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах громадянського стану тощо). Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Таким чином, зібрані у справі достатні і належні докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для визнання заяви ОСОБА_1 такою що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3,4,5,10,76,258,259,265,315-317, 354-356 ЦПК України, ст.8 ЗУ "Про громадянство України", суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа - Болградський районний сектор Головного управління міграційної служби України в Одеській області - про встановлення факту народження на території України - задовольнити.

Встановити та визнати факт того, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, до 24 серпня 1991 року постійно проживала на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), - яка під час її постійного проживання стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" (у період з літа 1940 року і до 1959 року постійно проживала у с.Табаки Болградського району Одеської області).

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) - повністю або частково, - шляхом подання Апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного тексту рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.12.2018 року.

Суддя А.В. Кравцова