ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2028/18 Справа № 188/1367/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бурда П.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, комунального підприємства "Редакція районної громадсько-політичної газети "ІНФОРМАЦІЯ_1" Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області" про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на першій сторінці громадсько-політичної газети Петропавлівського району «ІНФОРМАЦІЯ_1» було розміщено статтю автора ОСОБА_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Зміст цієї статті полягає в тому, що з чужих орендованих полів Петропавлівського району скошуються та вивозяться посіви насіння, тобто вчиняється крадіжка.

В абзаці шостому цієї статті зазначено: «Один із затриманих, водій ОСОБА_3 каже, що йому запропонували підзаробити». ОСОБА_3 розповідав, що він не здогадувався про те, що бере участь у крадіжці, та вказував на замовника, а саме зазначив, що скосити та перевезти насіння його просив ОСОБА_2. Тобто, у цій статті зі слів ОСОБА_3 йдеться про те, що позивач просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння з чужого поля, отже, став замовником крадіжки посіву з чужого поля.

Зазначав, що він не пропонував підзаробити ОСОБА_3 шляхом скошування та вивезення насіння з чужих полів.

Вказана інформація не відповідає дійсності та є недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність як громадянина, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне відношення до нього, а саме, як до злочинця, який займається крадіжками чужих посівів.

Вказував на те, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього та приниженням його честі та гідності, яку оцінює у 10 000 грн.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність інформацію про те, що він просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння та зобов'язати ОСОБА_1 та КП «Редакція районної громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» спростувати вказану недостовірну інформацію тим же шляхом, що вона і була розповсюджена, а саме: опублікувати у наступному номері на першій сторінці громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області статтю ОСОБА_1, в якій буде розміщено вибачення відповідачів за розповсюдження вказаної недостовірної інформації, та зазначено, що інформація поширена у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що він просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння є недостовірною та він не просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння; стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_2, інформацію, опубліковану у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння.

Зобов'язано ОСОБА_1 та КП «Редакція районної громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області» спростувати недостовірну інформацію, поширену у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння, тим же шляхом, що вона і була розповсюджена, а саме: опублікувати у наступному номері на першій сторінці громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області статтю ОСОБА_1, у якій буде зазначено, що інформація, поширена у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння є недостовірною та ОСОБА_2 не просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не довели суду належними та допустимими доказами наявність злочинної змови позивача з теріми особами та ОСОБА_3 на викрадення насіння соняшника з поля, орендованого ОСОБА_5 За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що поширена про позивача інформація є недостовірною та порочить його честь та гідність, ставить під сумнів його ділову репутацію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, що поширена в оскаржуваній статті інформація є недостовірною. Інформація, яку вважає недостовірною позивач, не є висновками самого журналіста, оскільки має місце переказування інформації з чужих слів. Судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України "Про інформацію" та не прийнято до уваги, що журналістська свобода включає можливість перебільшень та навіть провокацій.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення апеляційного суду скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеній на першій сторінці, як свідчення ОСОБА_3 про замовника крадіжки врожаю з орендованого ОСОБА_5 поля, опублікована така фраза: «Скосити та перевезти насіння просив ОСОБА_2, а я й гадки не мав, що косимо на чужому полі».

Факт поширення відповідачами відомостей, які ОСОБА_2 вважав недостовірними, підтверджується оригіналом примірника випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області та визнається відповідачами (а. с. 34).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Визнаючи недостовірною інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_3 у громадсько-політичній газеті «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд першої інстанції керувався частиною третьою статті 277 ЦК України, згідно з якою негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Разом із тим, судом першої інстанції не враховано, що частина третя статті 277 ЦК України була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27 березня 2014 року № 1170-VII і не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України, тобто судом неправильно застосовано норму матеріального права.

В даній категорії справ тягар доказування покладається на обидві сторони спору: позивач повинен доводити факт поширення інформації, а відповідач зобов'язаний надати належні докази про те, що поширена ним інформація є достовірною.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 посилалась на те, що інформація, яку вважає недостовірною позивач, не є висновками самого журналіста, оскільки має місце переказування з чужих слів, на підтвердження чого надала суду диск з сюжетом телеканалу «112 Україна».

Судом апеляційної інстанції досліджено зазначений доказ, який є належним, допустимим і достовірним в розумінні положень ст.ст.77-79 ЦПК України. Сюжет телеканалу «112 Україна», який стосувався обставин скошування врожаю з поля, орендованого ОСОБА_5 та був в ефірі 29 вересня 2015 року, є прямим доказом того, що оскаржувана інформація була поширена з даного джерела, а стаття в газеті "ІНФОРМАЦІЯ_1" лише висвітлила події, викладені у даному сюжеті.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).

Повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series А no. 216).

У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Українське законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Йерзільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), п. 35, Series А, № 298 та рішення у справі «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), заява № 38432/97, п. 62, ECHR 2001-III).

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

Так, заперечуючи проти звинувачень у статті, опублікованій у громадсько-політичній газеті «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_2 зазначав, що вважає звинувачення на свою адресу політичним замовленням, оскільки він очолює районний штаб провладної партії (а.с.34). Ці обставини підтверджуються також відеозаписом інтерв'ю позивача телевізійному каналу «112 Україна» (а. с. 79).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім того, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» та пункті 46 рішення цього суду від 15 липня 2010 року в справі «Газета «Україна-Центр» проти України» (заява № 16695/04) наголошено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність.

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про питання, які становлять суспільний інтерес.

Встановивши фактичні обставини справи та спираючись на положення чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в оскаржуваній частині, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 535,92 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року в частині визнання недостовірною та такою, то принижує честь і гідність ОСОБА_2, інформацію, опубліковану у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння та зобов'язання ОСОБА_1 та Комунальне підприємство «Редакція районної громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області» спростувати недостовірну інформацію, поширену у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння, тим же шляхом, що вона і була розповсюджена, а саме: опублікувати у наступному номері на першій сторінці громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області статтю ОСОБА_1, в якій буде зазначено, що інформація поширенау випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 громадсько-політичної газети «ІНФОРМАЦІЯ_1» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області в статті ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння є недостовірною та ОСОБА_2 не просив ОСОБА_3 скосити та перевезти насіння - скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 535,92 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова