233 № 233/2890/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
10 грудня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
позивача ОСОБА_1,
представника органу опіки та піклування Карпушина В.С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась ОСОБА_1, в якому просила позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області, до 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового віку для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідач є батьком дитини. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2011 року. З моменту припинення шлюбу відповідач сином не цікавиться, аліменти не сплачує. З грудня 2014 року через бойові дії, позивач із сином виїхали з м. Горлівки Донецької області до м. Костянтинівка Донецької області, в зв'язку з чим погіршилось її матеріальне становище.
Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради надав висновок щодо розв'язання вказаного спору, в якому зазначив, що ним було встановлено, що у грудні 2014 року в зв'язку з початком антитерористичної операції та веденням бойових дій, мати з дитиною була вимушена покинути своє постійне місце проживання. Батько дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати у м. Горлівка, з того часу повністю самоусунувся від виховання та належного утримання свого сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та розвитком, психологічним станом, не піклується про його здоров'я, не утримує матеріально. До сина відноситься байдуже. Дитину повністю утримує за свої кошти мати. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються матір'ю без участі та підтримки батьки. В ході бесіди з ОСОБА_4 було встановлено, що він мешкає з мамою та бабусею, мати приділяє йому увагу, турбується про нього, допомагає у навчанні, водить до спортивної секції, до центру дитячої та юнацької творчості. Батько з ним не спілкується, не телефонує, до нього не приїздить, подарунків на день народження та свята від батька не отримує. ОСОБА_4 на засідання комісії з питань захисту прав дитини 04.04.2018 р. не прибув, хоча був повідомлений належним чином. Органом опіки та піклування встановлено, що факти щодо ухилення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, знайшли підтвердження. На підставі вищезазначеного, враховуючи інтереси малолітнього: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, його віку та психологічні особливості, стан здоров'я, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на висновок від 18.04.2018 року.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 10.12.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 04 квітня 2009 року зареєстрували шлюб у Міському відділі РАЦС Горлівського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис № 157 від 04.04.2009 року).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №606 від 15.09.2009 року).
27 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 29 квітня 2011 року і до повноліття дитини; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 29 квітня 2011 р. і до досягненням сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3., що підтверджується рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 27 травня 2011 року у справі № 2-1286/2011, яке набрало законної сили 07 червня 2011 року.
Постановами старшого державного виконавця ВДВС Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку про закінчення виконавчого провадження від 02.12.2013 р. (ВП № 32192545; ВП № 32192545) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-1286, виданих 27.05.2011 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з розрахунку державного виконавця ВДВС Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку Д/В-147/13 вих. 27315 заборгованість по аліментам ОСОБА_3 згідно з виконавчими листами № 2-1286, виданими 27.05.2011 р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з 29.04.2011 р. і до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. становить 7860,69 грн.; про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 29.04.2011 р. і до повноліття дитини складає - 9175,37 грн.

Постановою державного виконавця Микитівського відділу ДВС Горлівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2014 р. (ВП №41790668) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1286/11 виданого 27.05.2011 р.

Відповідно до довідки Калінінського ВДВС Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області від 06.10.2015 р. № вих. 1872, згідно даних ЄРВП на виконанні у Калінінському відділі ДВС Горлівського МУЮ перебуває виконавчий лист № 2-1286/11 від 27.05.2011 р., виданий Калінінським р/судом м. Горлівка про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Боржник проживає на тимчасово окупованій території - у м. Горлівка, у зв'язку з чим проводити виконавчі дії та нарахування заборгованості за виконавчим документом, - неможливе. Згідно з заявою стягувача та наявних у ЄДРВП відомостей за період квітень 2015 р. - вересень 2015 р. аліменти стягувачем не отримувались. У зв'язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження, які залишені на тимчасово окупованій території Донецької області відомості щодо ухилення боржника від сплати аліментів, наявності майна, на яке за законом можливо звернути стягнення для подальшої примусової реалізації в рахунок погашення заборгованості по аліментах, та суми, які підлягають нарахуванню та виплаті відсутні.

Відповідно до копій довідок про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 29 листопада 2016 року за № ; № 57327 позивач у справі ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. є внутрішньо переміщеними особами та мають фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з характеристикою місцевої пожарної команди в м. Костянтинівка від 31.01.2018 р. за № 11, - ОСОБА_1, 1987 р.н. з березня 2015 року по теперішній час працює у місцевій пожарній команді в м. Костянтинівка на посаді діловода. За час трудової діяльності зарекомендувала себе як кваліфікований спеціаліст, дисциплінований робітник. Виховує сама сина восьми років.

Неповнолітній ОСОБА_4 з 01.09.2016 р. навчається в Костянтинівській спеціалізованій загальносвітній школі І-ІІІ ступенів № 13 з поглибленим вивченням іноземних мов; займається в студії спортивного бального танцю «Колор» Центру дитячої та юнацької творчості; відвідує Спортивний Клуб Традиційного Карате-до «Хедоді» за вказаний період ОСОБА_4 зарекомендував себе, як старанний, уважний, наполегливий, веселий, енергійний, доброзичливий хлопчик. Має достатнє коло спілкування, завжди охайний, сумлінно виконує домашнє завдання. Вихованням дитини займається мати, - ОСОБА_1 Батько дитини - ОСОБА_3 не підтримує зв'язок зі школою та гуртками, не відвідує батьківські збори, не займається вихованням та навчанням дитини .

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Новоселівка Ясинуватського району Донецької області, мав останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання про те, що вона є матір'ю позивача та проживала разом з дочкою та онуком. За період з 2013 року по 2015 рік відповідач зателефонував їй у вересні 2015 року, з сином розмовляти не став, спитав про справи дитини, повідомив про намір перерахувати кошти на його утримання. Проте кошти так і не перерахував, більше життям дитини не цікавився.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала показання про те, що знайома з позивачем з серпня 2016 року. Дитину ОСОБА_4 бачить кожного дня. Жодного разу відповідача не бачила. Крім того, вона очолює батьківський комітет у школі, та їй було би відомо про те, чи звертався батько ОСОБА_4 до керівництва школи щодо дитини.

В судовому засіданні була вислухана думка дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Так, ОСОБА_4 повідомив про те, що батько з ним не спілкується. Лише декілька років назад батько телефонував йому.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.

Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню свого малолітнього сина, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, та не утримує її.

А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, батьківських прав щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем залишилось недоведеним наявність змін матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків, або інших випадків, передбачених сімейним законодавством. Посилання позивача про те, що вона вимушена була переселитися з міста Горлівки у м. Костянтинівку, в якому позивач не має власного житла, в зв'язку з чим витрачає кошти на найм житла, само собою не свідчить про погіршення її матеріального стану.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що з часу ухвалення рішення Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області від 27 травня 2011 року було збільшено мінімальний гарантований розмір аліментів, який наразі складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки сімейним законодавством не передбачена така підстава для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17. Так, у вказаній постанові зазначено, що визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 17 постанови N 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, позбавивши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте в задоволені позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити.

У зв'язку з частковим задоволенням позову з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволені позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (семисот чотирьох) грн. 80 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення - 18 грудня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2; відповідач: ОСОБА_3, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; орган опіки та піклування - виконавчий комітет Костянтинівської міської ради, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Олекси Тихого, буд. 260, .

Суддя