Справа № 346/2164/18
Провадження № 22-ц/4808/347/18
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря: Турів О.М.,

з участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Бирич Н.В. 08 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги були мотивовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 08 червня 2017 року по вул. Грушевського у м. Коломиї з вини відповідача ОСОБА_4, який керував належним йому автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2, відновлювальна вартість ремонту якого становить 26 756,17 грн, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу від 09.06.2017 року та рахунком-фактурою №140817 від 16.08.2017 року. Посилаючись на те, що страхова компанія ОСОБА_5 «СК «Здорово», якою була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, страхове відшкодування йому не виплатила, просив стягнути завдану шкоду із відповідача ОСОБА_4, а саме 28 556,17 грн, з яких 26 756,17 грн відновлювальний ремонт автомобіля, 1 800 грн витрати на доставку автомобіля, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 28 556,17 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.06.2017 року та 704,80 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне зясування судом обставин справи. Зокрема, зазначає апелянт, судом першої інстанції не було взято до уваги того, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до страховика, а саме копія заяви про здійснення страхового відшкодування, які позивач зобовязаний був подати до ОСОБА_5 «СК «Здорово» та власне відмова страхової компанії від здійснення йому виплати страхового відшкодування із зазначенням підстав. При цьому, вказує ОСОБА_4, позивач ввів в оману суд щодо відмови йому у здійсненні страхового відшкодування страховиком ОСОБА_5 «СК «Здорово», оскільки не повідомив, що на його звернення до МТСБУ, останнє дало розяснення про те, що у разі визнання ОСОБА_5 «СК «Здорово» у встановленому порядку банкрутом МТСБУ за заявою ОСОБА_3 поновить розгляд питання щодо здійснення йому страхового відшкодування. Крім того, апелянт ОСОБА_4 вважає, що він не зобовязаний відшкодовувати позивачу завдану матеріальну шкоду, оскільки свою цивільно-правову відповідальність він застрахував у ОСОБА_5 «СК «Здорово» і заявлена сума страхового відшкодування у розмірі 28 556,17 грн за межі визначеної вказаним договором страхової суми не виходить. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В надісланому на адресу апеляційного суду відзиві, ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Крім того, позивач зазначає, що він звертався до страховика відповідача ОСОБА_5 «СК «Здорово», однак рішення про виплату йому страхового відшкодування прийнято не було. Крім того, позивач заперечив доводи ОСОБА_4 про те, що він не повинен відшкодовувати завдану шкоду, оскільки вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

В судове засідання апелянт ОСОБА_4 не зявився, з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності вини відповідача ОСОБА_4 у пошкодженні належної позивачу автомашини та прийшов до висновку, що саме відповідач за вибором потерпілого ОСОБА_3 повинен відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду, підтверджену зібраними у справі доказами у розмірі 28 556,17 грн. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується жодною із сторін спору, що внаслідок ДТП, яка сталася 08 червня 2017 року по вул. Грушевського у м. Коломиї з вини відповідача ОСОБА_4, який керував належним йому на праві власності автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, було пошкоджено автомобіль позивача ОСОБА_3 марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2. Вина відповідача підтверджується постановою Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення на нього штрафу (а.с. 12).

Відновлювальна вартість ремонту автомобіля позивача була оцінена у розмірі 26 756,17 грн, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу від 09.06.2017 року та рахунком-фактурою №140817 від 16.08.2017 року (а.с. 13-14). Апеляційний суд зауважує, що із даним розміром відновлювальної вартості ремонту автомобіля позивача сторони погодились. Будь-який інший розрахунок вартості ремонту автомобіля в матеріалах справи відсутній. Також позивач поніс витрати на доставку автомобіля у розмірі 1 800 грн (а.с.15). Загальний матеріальний збиток склав 29 260,97 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ОСОБА_5 «СК «Здорово», однак останнім за заявою потерпілого ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі завданого йому матеріального збитку виплачено не було. У звязку з невиконанням ОСОБА_5 «СК «Здорово» зобовязань щодо виплати страхового відшкодування позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України для здійснення останнім впливу на ОСОБА_5 «СК «Здорово» та отримав відповідь, з якої вбачається, що МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено (а.с.16).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд зауважує, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Такі правові висновки містяться в постанові ВСУ від 14вересня 2016 року у справі № 6-725цс16 та підтримані ВС в постанові від 14.12.2018 року у справі №344/10730/15-ц

А тому, з огляду на вищезазначене, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_4 про те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована і саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, також апеляційний суд зауважує, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 жовтня 2018 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6