Справа №359/3753/18
Провадження №2-з/359/90/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та об-ґрунтовує її тим, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу №01351 від 23 березня 2018 року та стягнення з ТОВ «Максус лізинг» на її користь грошових коштів в розмірі 43899 гривень 89 копійок. Відповідач може перерахувати грошові кошти, що зберігаються на його рахунках, на рахунки інших юридичних та фізичних осіб. Ці обставини свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на грошові кошти в розмірі 43899 гривень 89 копійок, що зберігають-ся на рахунках відповідача.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

Представник ТОВ «Максус лізинг» не зявився у судове засідання. Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Максус лізинг» про визнання недійс-ним договору фінансового лізингу №01351 від 23 березня 2018 року та стягнення грошо-вих коштів в розмірі 43899 гривень 89 копійок.

Ця обставина підтверджується ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 17 травня 2018 року (а.с.29-30).

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення пору-шених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 та ч.3 ст.150 цього ж Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що в АКБ «Індустріал Банк» відкритий рахунок №6231 для обслуговування ТОВ «Максус лізинг». В процесі здійснення господарської діяльності відповідач може перерахувати грошові кошти, що зберігаються на цьому рахунку, на рахунки інших фізичних та юридичних осіб. Аналіз цих обставин свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, ОСОБА_1 просить накласти арешт не на всі грошові кошти, що зберігаються на рахунку відповідача, а лише в розмірі 43899 гривень 89 копійок. Ця обставина свідчить про те, що вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1, є співмірним із заявленими нею вимогами.

З огляду на це суд вважає допустимим накласти арешт на грошові кошти в розмірі 43899 гривень 89 копійок, що зберігаються на рахунку №6231, відкритому в АКБ «Індустріал Банк» для обслуговування ТОВ «Максус лізинг».

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах сус-пільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовяз-кового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Безумовно, накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Максус лізинг» є втручанням в його право на мирне володіння майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Така мета становить суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними правами відповідача. Крім того, арешт накладається не на всі грошові кошти, що зберігаються на рахунку ТОВ «Максус лізинг». Тому вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності відповідача та не призведе до жодних незворотних наслідків. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що накладення арешту на грошові кошти відповідача повністю відповідає п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Суд вважає, що ці обставини є додатковою підставою для задоволення заяви про часткове забезпечення позову.

Водночас, ОСОБА_1 не подала жодного доказу на підтвердження того, що для обслуговування ТОВ «Максус лізинг» відкриті рахунки в інших банківських та фінансових установах.

З огляду на це суд вважає, що підстави для накладення арешту на грошові кошти, що зберігаються на невідомих рахунках, відсутні. Тому у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині цієї вимоги належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ч.4-ч.5 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в розмірі 43899 гривень 89 копійок, що зберігаються на рахунку №6231, відкритому в акціонерному комерційному банку «Індустріал Банк» для обслуговування товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» (, МФО: 313849).

У задоволенні заяви про забезпечення позову в частині іншої вимоги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її оголошення. Водночас, оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_2