ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1060/18 Справа № 204/9373/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чечелівська районна у м.Дніпрі рада про усунення перешкод,м знесення самочинно зведеної споруди та приведення земельної ділянки у попередній стан, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив усунути йому перешкоди у користуванні прибудинковою територією 31/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно зведений житловий будинок літ.С-1 загальною площею 184,9 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та привести земельну ділянку у попередній стан /т.1 а.с.2-6/.

Позов обґрунтовував тим, що він є власником 31/100 частини будинку АДРЕСА_1, іншими співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2, якій належить 13/100 частин будинку, ОСОБА_4 - 19/100 частин, ОСОБА_5 - 13/100 частин, ОСОБА_6 - 14/100 частин та ОСОБА_7 - 10/100 частин. Зазначив, що відповідач здійснила самочинне будівництво нового будинку на місці старого на самовільно захопленій спільній території, без згоди на те інших співвласників, зведена будівля перекриває доступ інших співвласників до своїх часток. Крім того, зазначене будівництво здійснено відповідачем з порушенням правил будівництва, за відсутності будь-яких дозволів та проектної документації, без виділення для цього земельної ділянки, у зв'язку із зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 /т.2 а.с. 208-212/.

Усунуто перешкоди у користуванні прибудинковою територією 31/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно зведений житловий будинок літ.С-1 загальною площею 184,9 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та привести земельну ділянку у попередній стан.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_2 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог /т.3 а.с. 51-52/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не є власником земельної ділянки, апелянт не зверталась до нього з позовом про визнання права власності на її будинок, як того вимагає ст.391 ЦК України, а тому у нього не було права звертатись до суду із вказаним позовом.

В порядку статті 360 ЦПК ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість /т.3 а.с. 70-71/.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

11 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 є власником 31/100 частин будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виданого 08 листопада 2014 року.

Крім позивача, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, якій належить 13/100 частин будинку, ОСОБА_4 належить 19/100 частин, ОСОБА_5 - 13/100 частин, ОСОБА_6 - 14/100 частин та ОСОБА_7 - 10/100 частин, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради №6718 від 23 червня 2014 /т.1 а.с. 16/.

Проведеною поточною технічною інвентаризацією, станом на 14 червня 2011 року, встановлено самовільно побудований житловий будинок літ.С-1, прибудова літ.С1-1, тамбур літ.с-1, загальною площею 193,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., вольєр літ.Т, що підтверджено листом КП «ДМБТІ» ДОР №12346 від 25 жовтня 2013 року /том 1 а.с.81/.

Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 376 ЦК України у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для знесення самочинного будівництва, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням володіння.

Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Водночас, знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що на час набуття сторонами часток у праві власності на спірне нерухоме майно порядок користування земельною ділянкою не був визначений.

Крім того, згідно листа КП «ДМБТІ» ДОР №13363 від 27 вересня 2016 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не біла виділена належним чином.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з'ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність.

Ні у позовній заяві ні в інших матеріалах справи не зазначено, де саме відбулося захоплення частин земельної ділянки, якої площі, не зазначено координати поворотних точок, де відбулося порушення межі земельної ділянки, що унеможливлює встановлення факту порушення з боку відповідачів прав позивача на земельну ділянку загального користування.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У справі, яка переглядається, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що його право на користування земельною ділянкою порушено відповідачем.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров