Справа № 500/7966/18
Провадження № 2/500/3563/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в підготовчому провадженні цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 18.06.2001 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Грецька, 100, мотивуючи тим, що вищевказане майно належить ОСОБА_3. 18.06.2001 року ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. 04.11.1999 року ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно умов якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що на день смерті вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1. ОСОБА_1 вступив у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із померлою за однією адресою. При зверненні до нотаріуса позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 18.06.2001 року ОСОБА_3, у звязку з тим, що відсутні документи які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно та відповідні документи з відомостями про державну реєстрацію права власності на це майно, що не відповідає вимогам ст. ст. 182, 328, 331 Цивільного кодексу Країни, п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, яким визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить 3/4 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кірова, 100, на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в реєстрі № 4/7565; свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в реєстрі за №4/7567.

Крім того, ОСОБА_1 належить 1/4 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кірова, 100, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в реєстрі за №4/7567.

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області, вулицю «Кірова» перейменовано у вулицю «Грецька».

Згідно довідки №1797 від 04.12.2018 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на обєкт нерухомості розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Грецька, 100, вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1954 році є завершений будівництвом та відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію обєкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 256189, виданого 18.06.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3 померла 18.06.2001 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Грецька, 100.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 04.11.1999 року, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що на день смерті вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 54292091 від 29.11.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_6, заповіт ОСОБА_3 від 04.11.1999 року, зареєстрований за № 4/7584 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 вступив у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом із матірю, що підтверджено записами про реєстрацію місця проживання в будинковій книзі на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Грецька, 100, тобто ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину, після ОСОБА_3, померлої 18.06.2001 року.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_6 № 420/02-14 від 08.11.2018 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутні документи які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно та відповідні документи з відомостями про державну реєстрацію права власності на це майно, що не відповідає вимогам ст. ст. 182, 328, 331 Цивільного кодексу Країни, п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, яким визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 200, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (паспорт серії КМ №976000, виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1)в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 18.06.2001 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Грецька, 100.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.12.2018 року.

Суддя: ОСОБА_7