Справа № 183/932/18
№ 2/183/1664/18
31 липня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Шевченко О.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, ОСОБА_3, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
23 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі ордеру № 630 серії А від 22 жовтня 1992 року, виданого виконавчим комітетом Новомосковської міської ради її батькові ОСОБА_2 на склад сім'ї: дружина та дочка, надано право на зайняття квартири за АДРЕСА_2.
Фактично ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, його місце проживання позивачу не відоме. Однак, проживаючи за іншою адресою, відповідач залишається зареєстрованим у домоволодінні, в зв'язку з чим позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі і за нього, нести витрати по утриманню житла, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Крім того, позивач зазначає, що на даний час виникла необхідність щодо переоформлення особового рахунку на неї та подальшої приватизації квартири, тому звернулася до суду з зазначеним позовом.
30 березня 2018 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 05 червня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради.
За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник Управління житлово-комунального господарства, ОСОБА_3, кожен окремо, в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 630 серії А від 22 жовтня 1992 року, виданого виконавчим комітетом Новомосковської міської ради на підставі рішення №581 від 13.10.1992 року, ОСОБА_2 на сім'ю, яка складається з дружини ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4, (а.с.7), було надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
У відповідності до рішення виконкому Новомосковської міської ради № 481 від 25.09.2013 року «Про внесення змін до рішення від 27.03.2013 року №179», копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.23,24), багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 присвоєно адресу - АДРЕСА_2.
Також позивачем подано до суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 31.07.2018року, у відповідності до якого 22 жовтня 1997 року до Реєстру внесено відомості про усиновлення ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_4, відповідно прізвище та по батькові дитини змінено на ОСОБА_5 (а.с.25-28).
Станом на 21.03.2018 року реєстрація відповідача по справі - ОСОБА_2 в зазначеній вище квартирі підтверджується відомостями з відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.12), а також довідкою про склад сім'ї № 1153 від 13.02.2018 року (а.с.8).
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов'язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
Суду подано акт №35, складений 19.12.2017 року старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради ОСОБА_6, за участю сусідів, у відповідності до якого члени комісії підтвердили той факт, що ОСОБА_2, 1972 року народження, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, дійсно не проживає за вказаною адресою протягом тривалого часу (а.с.9).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оцінивши зібрані у справі докази і з'ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше шести місяців.
Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, судом не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 не проживаючи в наданому йому житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, втратив право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 141, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, ОСОБА_3, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.