Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 369/7339/16-ц

провадження № 61-19746св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

треті особи: Інспекція з питань захисту прав споживачів в Київській області, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Олійника В. І., Волохова Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), треті особи: Інспекція з питань захисту прав споживачів в Київській області, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання договорів недійсними, визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 06 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», було укладено кредитний договір№ 46/АА-125.07.2, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 10 913 доларів США під 12,5 % річних на строк до 06 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 06 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 46/АА-125.07.2, предметом якого є автомобіль «DACIA Logan», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім цього, 06 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався перед банком нести відповідальність за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, процентів та пені. Однак перед укладенням кредитного договору банк не надав їм у письмовій формі об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, приховав фактичне значення подорожчання кредиту, не попередив, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Умови кредитного договору є неконкретними та несправедливими відносно позичальника як споживача фінансових послуг, та такими, що не відповідають вимогам статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», містять обтяжливі та непропорційні перешкоди для здійснення споживачем своїх прав. Тому кредитний і забезпечувальні договори, в тому числі договір застави, є недійсними з моменту укладення. 17 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду, якою збільшено відповідальність позичальника шляхом підвищення розміру процентної ставки, про що поручитель не був повідомлений. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили вищевказані кредитний договір та договір застави визнати недійсними, а поруку - припиненою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано припиненою поруку за договором поруки від 06 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Родовід Банк». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 підтвердив надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про умови кредитування і розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту. Позичальником добровільно виконувалися умови договору, що свідчить про їх визнання. Сторонами погоджено розмір кредиту та процентну ставку, а також валюту зобов'язання - долари США. Законодавство України не забороняє банкам надавати кредити в іноземній валюті за наявності відповідної ліцензії. Оскільки недійсність основного договору не знайшла свого підтвердження, то відсутні підстави для визнання недійсним і договору застави як забезпечувального. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання поруки припиненою, суд виходив з того, що внесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині підвищення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу його відповідальності і зумовлює припинення поруки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У червні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо припинення поруки, оскільки договір поруки діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Якщо в договорі поруки не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то порука припиняється. У такому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим, а не про припинення поруки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року справу № 369/7339/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору та договору застави не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 06 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 46/АА-125.07.2, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 10 913 доларів США під 12,5 % річних на строк до 06 листопада 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 06 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

Згідно з пунктом 1.2 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами кредитного договору, зокрема, що сума відновлювальної кредитної лінії становить 10 913 доларів США, процентна ставка - 12,5 %, строк повного погашення заборгованості за кредитом - 06 листопада 2014 року.

За змістом частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без відповідної умови в договорі поруки або без згоди поручителя, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

17 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 листопада 2007 року № 46/АА-125.07.2, за якою сторонами збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 12,5 % до 16 %.

Разом з тим пунктом 5.5 договору поруки визначено, що зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

Про згоду на будь-яке збільшення у майбутньому обсягу основного зобов'язання у порівнянні з первинними умовами без необхідності укладення додаткових угод до договору забезпечення кредитного зобов'язання у договорі поруки не зазначено, натомість зміст пункту 5.5 договору поруки передбачає необхідність укладення додаткової угоди до договору поруки у випадку зміни основного зобов'язання, в тому числі в разі збільшення розміру плати за кредитом.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки додаткова угода до кредитного договору змінила забезпечене порукою зобов'язання шляхом підвищення розміру процентів за кредитом, що збільшило обсяг відповідальності поручителя та потребувало його згоди на таке збільшення.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що оскільки договір поруки діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором, то порука не є припиненою.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги про те, що поручитель мав право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим, є неспроможними, оскільки за змістом вищенаведеної частини першої статті 559 ЦК України за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя припиняється саме порука, а не договір поруки.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик