У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Нещеретної Л.М.

за участю секретаря Шварцер Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, заінтересована особа ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2018р. до суду надійшла вказана скарга ОСОБА_1, яку він мотивує тим, що в провадженні Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває виконавче провадження №50751452 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів. В межах даного ВАП 26.04.2016р. державним виконавцем була описана та арештована квартира АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності. Арештоване майно було передано на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_2 в липні 2018р. він звернувся до ВДВС із заявою про заміну відповідального зберігача і 30.08.23018р. отримав копію постанови державного виконавця від 21.08.2018р., якою його заяву було задоволено та визначено його відповідальним зберігачем арештованого майна. Разом з тим, в даній постанові п.2 державний виконавець обмежив право розпорядження та користування арештованим майном шляхом встановлення заборони на здійснення реєстрації місця проживання та/або перебування будь-яких, зокрема, неповнолітніх осіб у арештованій квартирі до виконання рішення суду в повному обсязі. Вважає, що таке рішення державного виконавця є протиправним, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки державний виконавець не наділений правом встановлювати такі заборони. Зокрема, за вимогами ст.56ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку накладання арешту на майно боржника виконавець може за потреби обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Отже, закон не наділяє виконавця правом обмежувати право розпорядження арештованим майном. Крім того, обмеження права користування не є тотожним встановленню заборони на здійснення реєстрації місця проживання та/або перебування будь-яких осіб в арештованій квартирі. До того ж встановлювати обмеження у праві користування арештованим майном державний виконавець може лише при вчиненні таких виконавчих дій, як проведення опису, накладання арешту на майно, але ніяк не при передачі арештованого майна іншій особі в порядку ст.58ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, ухвалюючи рішення, зазначене в п.2 постанові від 21.08.2018р., державний виконавець вийшов за межі наданих йому законом повноважень, у звязку з чим його дії є протиправними.

Просить визнати п.2 постанови державного виконавця від 21.08.2018р. неправомірним та зобовязати державного виконавця скасувати даний пункт рішення.

Крім того, просить поновити йому строк звернення до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав 30.08.2018р., після чого 31.08.2018р. звернувся зі скаргою на такі дії державного виконавця до начальника Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, копію відповіді начальника ВДВС щодо розгляду його скарги він отримав 20.09.2018р. Вважає, що у звязку з цим причини пропуску 10-денного строку звернення зі скаргою до суду пропущені ним з поважних причин.

06.11.2018р. до суду надійшла уточнена скарга ОСОБА_1, в якій він вточнив свої вимоги.

07.12.2018р. до суду надійшов відзив представника стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на подану скаргу, в якому зазначено, що рішення про обмеження право розпорядження та користування ОСОБА_1 арештованою квартирою прийнято державним виконавцем правомірно, оскільки протягом трьох років боржник ОСОБА_1 не виконує судове рішення. Більш того, вживає усі заходи, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення, зокрема, зареєстрував в квартирі сторонню малолітню дитину, через що органом опіки відмовлено в наданні дозволу на примусову реалізацію арештованої квартири в межах виконавчого провадження. Тому з метою запобігання потенційним труднощам в подальшому виконання рішення суду державним виконавцем і застосовано таке обмеження і прийняте ним рішення відповідає вимогам ст.18,56 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, вважає, що підстав для поновлення заявнику строку звернення зі скаргою до суду немає, оскільки зазначені ним причини не є поважними і не підтверджені належними та допустимими доказами. Просить в задоволенні скарги відмовити.

12.12.2018р. до суду надійшов відзив представника Хортицького ВДВС м.Запоріжжя на подану скаргу, в якому зазначено, що підстав для поновлення заявнику строку звернення до суду з даною скаргою немає, оскільки копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав особисто 30.08.2018р. 11.09.2018р. він звернувся зі скаргою на вказану постанову до начальника Хортицького ВДВС м.Запоріжжя. Однак звернення з такою скаргою не є поважною причиною пропуску звернення до суду, оскільки боржник має право оскаржити дії державного виконавця виключно в судовому порядку. Жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даною скаргою, заявник не зазначив та не довів. Просить відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та залишити скаргу без розгляду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не прибув, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність, скаргу просить задовольнити.

Представник Хортицького ВДВС м.Запоріжжя та заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 чи її представник в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даною скаргою необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, а скаргу на дії державного виконавця такою, що підлягає залишенню без розгляду, виходячи з такого.

На даний час примусове виконання судових рішень в Україні регулюється Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р. (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ч.1,3 ст.74Закону №1404-VIIIрішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ст.447,449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладання провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Строк, визначений в ст.449 ЦПК України, є процесуальним строком, порядок обчислення, перебігу якого визначається ст.122-127 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.126ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з розясненнями Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (п.16 постанови №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах») при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як правило, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває виконавче провадження ВП №50751452 з виконання виконавчого листа №2/337/676/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 509343,00грн.

21.08.2018р. державний виконавець Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ОСОБА_4 винесла постанову, згідно з якою задоволена заява боржника ОСОБА_1 про заміну відповідального зберігача арештованої квартири за адресою: АДРЕСА_2.

За змістом резолютивної частини даної постанови ОСОБА_1 призначений відповідальним зберігачем арештованої квартири та попереджений про кримінальну відповідальність (п.1). Крім того, п.2 державний виконавець постановив: обмежити право розпорядження та користування арештованим майном шляхом встановлення заборони на здійснення реєстрації місця проживання та/або перебування будь-яких, зокрема, неповнолітніх осіб у арештованій квартирі до виконання рішення суду в повному обсязі.

Згідно з матеріалами справи копію даної постанови боржник ОСОБА_1 особисто отримав 30.08.2018р.

З даною скаргою він звернувся до суду 24.09.2018р., заявивши клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Зясувавши обставини даної справи, оцінивши наявні у справі докази, проаналізувавши вимоги діючого законодавства, суд вважає, що в даному випадку заявник пропустив 10-денний строк звернення до суду з даною скаргою без поважних причин.

Так, суд виходить з того, що перебіг встановленого законом 10-денного строку оскарження постанови державного виконавця від 21.08.2018р. повинен визначатися з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Як вже зазначалось вище, копію постанови державного виконавця від 21.08.2018р. боржник ОСОБА_1 особисто отримав 30.08.2018р.. Отже, про порушення своїх прав він достовірно дізнався 30.08.2018р., у звязку з чим перебіг 10-денного строку оскарження даної постанови до суду почався з 31.08.2018р. та сплив 09.09.2018р.

В даному випадку суд не бере до уваги доводи заявника про те, що цей строк підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин, якими, на думку заявника, є його звернення зі скаргою на постанову державного виконавця до начальника Хортицького ВДВС м.Запоріжжя.

За змістом ст.74ЗУ «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення виключно до суду. Правом оскарження таких дій до начальника ВДВС, якому підпорядкований державний виконавець боржник не наділений.

При цьому, суд враховує, що юридична необізнаність боржника ОСОБА_1 щодо порядку оскарження дій державного виконавця не є підставою для звільнення його від відповідальності щодо пропуску встановленого законом строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та відповідно не дає підстав вважати причини такого пропуску поважними.

Суд вважає, що обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1, не є обєктивно непереборними та такими, що повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Посилань на будь-які інші поважні причини пропуску такого строку скарга не містить.

Таким чином, суд вважає, що з даною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду після спливу встановленого законом строку і підстав для його поновлення суд не знаходить, у звязку з чим в задоволенні його клопотання про поновлення строку звернення до суду з даною скаргою слід відмовити, а скаргу на постанову державного виконавця від 21.08.2018р.- залишити без розгляду.

Керуючись ст.2,4,5,76-82,89,122-124,126,127,259-261,447-449, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення зі скаргою на дії державного виконавця відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, заінтересована особа ОСОБА_2, - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Н ещеретна