Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 676/4169/16-ц

провадження № 61-11339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року у складі судді Швець О. Д. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Карпусь С. А., Федорової Н. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що з 09 січня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2011 року. Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька ОСОБА_6, яка перебуває на її утриманні. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 07 лютого 2011 року з ОСОБА_5 на її користь стягнено аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 340 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки розмір аліментів на утримання доньки менший за мінімальний, є підстави для збільшення цього розміру. Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила змінити розмір аліментів і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 459,30 грн щомісячно, але в подальшому не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність визначених статтею 192 Сімейного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - СК України) обставин, що є підставами для зміни розміру аліментів. Позивач не заявляла вимогу про зміну способу присудження аліментів у зв'язку з наявністю у відповідача постійного місця роботи та стабільного доходу. Відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, отримує мінімальну заробітну плату.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, який не стосується заявлених вимог у цій справі. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що сплата аліментів у меншому розмірі, ніж встановленого законом, не є підставою для зміни їх розміру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 березня 2018 року справу № 676/4169/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 09 січня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2011 року.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам'янець-Подільському Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 07 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 340 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2010 року до повноліття дитини.

Відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 13 листопада 2012 року серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам'янець-Подільському Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 29 квітня 2013 року у справі № 676/1751/13-ц задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Стягнено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_7 в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 14 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення Кам'янець-Подільським міськрайонним судом 29 квітня 2013 року видано виконавчий лист № 676/1751/13-ц.

Постановою старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції від 28 травня 2013 р ВП № 38160072 відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом.

Крім того, ОСОБА_5 є батьком малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 січня 2015 року серії НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам'янець-Подільському Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Згідно з трудовим договором від 04 липня 2016 року № 2 ОСОБА_5 працює оператором у приватного підприємця ОСОБА_10 та отримує мінімальну заробітну плату.

Стан здоров'я відповідача з часу присудження аліментів на користь позивача не змінився.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що позивачем не доведено факту покращення майнового стану відповідача, та врахували, що на його утриманні перебуває син ОСОБА_11, а також те, що за рішенням суду з нього на користь ОСОБА_8 стягуються аліменти на утримання іншого сина ОСОБА_7

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року),правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Обставини справи встановлені судами на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Доводи касаційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, не заслуговують на увагу, так як у вказаному висновку визначено порядок застосування норм матеріального права при зміні розміру аліментів, а тому він стосується спірних правовідносин.

Посилання заявника на помилковість висновку апеляційного суду про те, що сплата аліментів у меншому розмірі, ніж встановленого законом, не є підставою для його зміни, є неспроможними, оскільки, правильно застосувавши статтю 192 СК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що досягнення дитиною шестирічного віку та збільшення у зв'язку з цим розміру встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину саме по собі не є підставою для зміни розміру стягнутих судом аліментів. При цьому, як зазначалося вище, позивач не довела факту покращення матеріального стану відповідача.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов