Ухвала

Іменем України

27 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 361/3602/16-ц

провадження № 61-21679ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у складі судді Білик Г. О. та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Білоконь О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») 14 грудня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року.

До матеріалів касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувалось тим, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» перебуває у стані ліквідації, а тому ускладнено процедуру погодження процесуальних документів та скорочено штат працівників юридичного підрозділу банку, що, в цілому, має наслідком збільшення тривалості часу, необхідного для підготовки працівниками банку документів, що подаються до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Верховний Суд врахував, що заявник користувався своїм правом на подання касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, зокрема, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року та ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року касаційні скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року повернуто заявнику, що ним не заперечується.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» не наведено обґрунтованих доводів, які унеможливили дотримання строків, передбачених ЦПК України. Наведені скаржником причини не можуть бути визнані судом об'єктивними, оскільки не містять розумних пояснень щодо пропуску строку звернення з касаційною скаргою та існування об'єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду тривалістю понад рік. Введення тимчасової адміністрації у банку, запровадження процедури ліквідації не можуть за будь-яких обставин бути приводом нездійснення належних особі прав та обов'язків.

Інші виключні випадки передбачені частиною третьої статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження у заяві не зазначені, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик