Справа № 159/5843/18
Провадження № 2/159/1606/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Жукової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з майна, -

в с т а н о в и в:

08 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 02 червня 1990 року мати ОСОБА_4 подарувала їй 42/100 частки житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по вулиці Вороного ( колишня Матросова),6 в м. Ковелі Волинської області. Відповідно до Договору від 02.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом їй у власність перейшли такі приміщення: кімната 1-3 площею 13.9 кв. м., кімната 1-4 площею 7.5 кв.м., кімната 1-5 площею 16 кв.м., коридор 1-1 площею 5 кв.м., кухня 1-2 площею 9 кв.м., 1/2 хліва Б-1. Право власності на подароване майно зареєстровано у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації від 04.06.1990 року (реєстровий номер 2692).

21 березня 1997 року ОСОБА_4 подарувала своєму синові, тобто відповідачу по справі 59/100 частки житлового будинку з належними господарськими спорудами по вул .Вороного ( колишня Матросова),6 в місті Ковелі. Відповідно до Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом 21.03.1997 року у власність ОСОБА_3 перейшли такі приміщення: коридор 2-1 площею 4.8 кв.м., коридор 2-2 площею 8.9 кв.м., кухня 2-3 площею 13.4 кв.м., кімната 2-4 площею 16 кв.м., кімната 2-5 площею 8.2 кв.м., гараж Г-1, 1/2 частина огорожі. Право власності на подароване майно зареєстроване на імя відповідача у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 25.12. 1998 року за реєстровим номером 2692.

Отже встановлено, що вказаний будинок та господарські споруди,а саме хлів Б-1, гараж Г-1, огорожа 1-2, замощення -Т належать сторонам на праві спільної часткової власності.

В звязку з приватизацією земельної ділянки виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також реконструкції житлового будинку під двохквартирний землевпорядною організацією було встановлено, що частки в житловому будинку не становлять одиниці, хлів Б-1 перебуває у власності позивачки тільки на половину, а інша половина документально не передана нікому, хоча по факту хлів використовує тільки вона. Вирішити питання в позасудовому порядку вона не може, оскільки відповідач з невідомих їй причин відмовляється провести розподіл майна та посвідчити його нотаріально. З цих підстав просить суд ухвалити рішення яким припинити право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди та виділити в натуру як одну самостійну одиницю частку майна - 42/100 частки вказаного житлового будинку загальною площею 51.4 кв.м. яка знаходиться у її користуванні та складається з наступних приміщень: кімната 1-3 площею 13.9 кв. м., кімната 1-4 площею 7.5 кв.м., кімната 1-5 площею 16 кв.м., коридор 1-1 площею 5 кв.м., кухня 1-2 площею 9 кв.м., з них 37.4 кв.м. жилої площі та господарські споруди: хлів Б-1, 1/2 огорожі, замощення.

У ході підготовчого судового засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у ході підготовчого судового засідання позов визнав повністю , не заперечив проти його задоволення.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння,користування та розпорядження своїм майном визначеностаттею 317 ЦК України.

Матеріалами цивільної справи встановлено, що сторони є співвласниками майна, що підтверджено наведеними вище доказами, Право власності їх на майно зареєстровано у встановленому законом порядку та ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється.

Згідно ч.1ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними.

Згідно вимог ст. 356 ЦК України,власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

З аналізу правовстановлюючих документів на обєкт нерухомого майна та положень ст. 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб'єктами спільної часткової власності.

З розяснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», (з подальшими змінами), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Приймаючи до уваги технічну можливість та порядок користування житловим будинком, який склався між співвласниками з урахуванням належних кожному часток, суд приходить до висновку, що з метою захисту інтересів кожного з співвласників житлового будинку та виходячи з встановленого порядку фактичного використання сторонами приміщень в житловому будинку, право спільної часткової власності слід припинити та провести поділ житлового будинку в натурі.

Керуючись ст.ст. 12-13, 19, 141,206, 258-259, 265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 319, 358, 364, 367 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться по вул.Вороного,6 в м.Ковелі та виділити в натурі, як одну самостійну одиницю, зі складу житлового будинку, що знаходиться по вул.Вороного,6 в м.Ковелі, у особисту приватну власність позивача ОСОБА_1 частку майна 42/100 частин вказаного будинку загальною площею 51,4 м.кв., яка знаходиться в її користуванні та складається з наступних приміщень: кімнати 1-3 площею 13,9 м.кв., кімнати 1-4 площею 7,5 м.кв., кімнати 1-5 площею 16 м.кв.,коридора 1-1 площею 5 м.кв.,кухні 1-2, площею 9 м.кв. та становить вського 514 кв.м., з них 37,4 кв.м. жилої площі, та господарських спору: хліва Б-1, ? огорожі, замощення.

Судові витрати залишити за позивачем .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий: В.О.Лесик