Провадження № 2/761/5963/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Юзькової О.Л.

при секретарі Горюк В.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 із листопада 2000 року проживає в АДРЕСА_1 разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Квартира є неприватизованою і перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва у шевченківському районі, балансоутримувачем будинку № 23, у якому знаходиться квартира є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Наймачем квартири була теща позивача - ОСОБА_5, яка померла в 2007 р. В квартирі зареєстровані позивач, його син ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 (син наймача квартири) та його син ОСОБА_3 При цьому, ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з 1998 р.,а його син ніколи за адресою реєстрації не проживав. Крім того, ОСОБА_2 в 2011 р. звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про примусове виселення із самовільно захопленої квартири, за результатами розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції було відмовлено в задоволенні позову. Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1. Однак, комунальні та інші послуги за користування квартирою сплачує позивач, відповідачі не цікавляться, а й відповідно кошти по утриманню майна не несуть. У зв'язку з чим, позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 07 серпня 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

У встановлений судом строк, відповідачі будучи повідомлені належним чином, відзив на позов не подали, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідачів також не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до довідки Форми № 3 від 22.02.2017 р. виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якого була ОСОБА_5 (померла) зареєстровані: ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (онук), ОСОБА_4 (онук).

Згдно з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, станом на 15.05.2018 року зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Окрім того, рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2012 р. та Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2012 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1. З 10.11.2000 р. (часу реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, донькою померлого наймача квартири).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 24.01.2018 року.

Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою реєстрації, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несуть.

В порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом Брезіцьким В.М. було письмово описано мешканців АДРЕСА_1, в якості свідків, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які вказують на те, що ОСОБА_3 їм не відомий, в квартирі НОМЕР_2 не проживає.

Також, вищевказані свідки зазначають, що ОСОБА_2, який є сином померлої ОСОБА_5 не проживає в квартирі НОМЕР_2 з 1997-1998 р.

За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідачів у вказаній квартирі.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідачі приймають участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було.

Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (п.9 Постанови).

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є користувачем квартири АДРЕСА_1, а зареєстровані в цій квартирі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ній не проживають та не несуть майнової відповідальності по її утриманні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 287 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (адреса: 01135, АДРЕСА_1) та ОСОБА_3 (адреса: 01135, АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: 01135, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: 01135, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: 01135, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: 01135, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року

Суддя: