Номер провадження: 22-ц/785/6326/18
Номер справи місцевого суду: 522/4991/15-ц
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Справа № 522/4991/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Свяченої Ю.Б. 17 листопада 2016 року,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на своє утримання у розмірі - 1/8 ч. з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення доньками - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шестирічного віку.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона є матір'ю малолітніх доньок - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Залізничного районного суд у м. Сімферополя від 19.11.2012 р. з відповідача стягнуто на ї користь аліменти на її утримання до досягнення доньками трирічного віку, тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_7..

Відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання (Т. 1, а. с. 2 - 3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на її утримання аліменти у розмірі - 1/8 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.03.2015 р. до досягнення дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 19.11.2012 р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти у розмірі - 1/8 ч. з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_7..

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки №21 (604277) від 03.09.2014 р. за вих.№12-02/7262 ОСОБА_8, 02.03.2012 року знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі ДП та СП ОМР та є дитиною-інвалідом, термін інвалідності - з 24.07.2014 р. по 17.07.2019 р.. Малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, як дитина-інвалід потребує домашнього догляду, що підтверджується копією довідки №49, виданої 25.02.2015 р. КУ «Дитяча міська поліклініка №4».

За таких обставин суд вважає, що позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на своє утримання підлягає задоволенню у повному обсязі (Т. 1, а. с. 27 - 28).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_6задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 р. скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення на її користь з ОСОБА_5 аліментів.

Рішення апеляційного суду Одеської області мотивовано тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 19.11.2012 р. у цивільній справі № 2-0107/2060/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду АРК Україна від 12.03.2013 р., за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів та про зменшення розміру аліментів, частково задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., у розмірі - 1/8 ч. заробітку (доходу), щомісячно, на утримання кожної, до досягнення ними повноліття, починаючи з 01.08.2012 р..

Також вказаним рішенням було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі - 1/8 ч. заробітку(доходу), щомісячно, до досягнення дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7., починаючи з 01.08.2012 р..

Оскільки діти досягли трирічного віку, то стягнення аліментів на утримання дружини відповідача - ОСОБА_4 було припинено.

Проте, суду першої інстанції не було повідомлено про те, що 12.12.2002 р. постановою Конотопського міського суду Сумської області у цивільній справі № 2- 23 72/02 з ОСОБА_5 на користь апелянта - ОСОБА_6 на утримання їх спільного сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., було стягнуто аліменти у розмірі - 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту звернення і до - 08.05.2017 р..

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 до 08.05.2017 р. має зобов'язання щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_6 по утриманню сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., у розмірі - 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, відповідного віку, щомісяця, до 08.05.2017 р..

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував і не залучив до участі у справі особу, на користь якої відповідач ОСОБА_5 уже сплачує аліменти, тобто апелянта - ОСОБА_6.

Зазначені обставини призвели до того, що на теперішній час з відповідача стягуються аліменти у загальній сумі, які перевищують 50 % його щомісячних доходів, а саме: - на користь апелянта ОСОБА_6 - аліменти на утримання їх спільного сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., у розмірі - 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 08.05.2017 року; - на користь позивачки ОСОБА_4 - аліменти на утримання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., по 1/8 ч. на кожну дитину з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до ІНФОРМАЦІЯ_9, тобто у загальному розмірі - 1/4 ч.. Тобто, з відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню аліменти у загальному розмірі - 1/2 ч. з усіх доходів( заробітку), що не перевищує 50 відсотків його заробітної плати (доходів) (1/4 + 1/8+ 1/8).

Разом з тим, оскаржуваним рішенням з відповідача додатково стягнуто аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 ч. всіх його доходів щомісячно, що в загальному розмірі перевищує 50 % його щомісячного доходу на 1/8 ч.. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 p. № 606-XІV ( 606-14 ) «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

З огляду на викладене, на підставі оскаржуваного рішення суду, розмір аліментів, який має стягуватись з відповідача ОСОБА_5 на користь апелянта ОСОБА_6 на користь їх сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., у розмірі - 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 08.05.2017 р., автоматично буде зменшений в ході виконання судового рішення. Тобто оскаржуваним рішенням суду суттєво порушуються права апелянта ОСОБА_6, яка не була залучена до участі у справі, що є грубим порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, та яке тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення.

Із наданої суду заяви відповідача, останній погодився з позовними вимогами ОСОБА_4, тобто визнав, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу, незважаючи на те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання трьох дітей.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з доводами апелянта з приводу того, що позовні вимоги є надуманими. Спору між сторонами стосовно утримання позивачки не існує і позов направлений лише на зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання сина апелянта - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8.. Окрім вищевикладеного, такого висновку колегія суддів також дійшла виходячи з того, що позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 проживають разом із дітьми, що було особисто підтверджено в суді апеляційної інстанції позивачкою ОСОБА_4. Крім того, матеріали справи не мають жодних доказів виникнення між сторонами спору щодо утримання дітей або позивачки з боку відповідача.

Більш того, та обставина, що оскаржуваним судовим рішення сторони фактично діяли з метою зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання сина апелянта - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., підтверджується позовними вимогами відповідача по даній справі ОСОБА_5 до апелянта ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів з 1/4 ч. до 1/8 ч. всіх його доходів. Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_10 за вказаними позовними вимогами Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким зменшив розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, на утримання їх сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8.. Однак, зазначене рішення не набрало законної сили і наданий час перебуває на розгляді апеляційного суду Одеської області за апеляційною скаргою ОСОБА_6.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду із заявами про неможливість прийняти участь у справі, сторони надали суду копію Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2015 р., яким дійсно було зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання їх сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8., до 1/8 ч.. Дані про набрання рішенням законної сили відсутні. Разом з тим, у вказаному рішенні йдеться про те, що з відповідача ОСОБА_5 стягуються аліменти у більшому розмірі, ніж 50%, тобто йдеться про оскаржуване судове рішення, яким стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини всіх доходів відповідача.

Таким чином, всі вищевикладені обставини свідчать про порушення оскаржуваним судовим рішенням прав і законних інтересів апелянта ОСОБА_6, яка не була залучена до участі у справі, а тому була позбавлена можливості надати свої заперечення проти позовної заяви і пояснення з приводу судового спору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити (Т. 1, а. с. 100 - 105) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 р. скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що дочка сторін є інвалідом з дитинства та через фізичні вади потребує домашнього догляду, у зв'язку з чим вона здійснює за нею догляд, тому має право на утримання від чоловіка до шести років, а останній має змогу його надати.

Апелянт - ОСОБА_6 посилалась на те, що спору між сторонами щодо утримання позивачки фактично не існує і позов направлений лише на зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання сина.

Апеляційний суд не перевірив доводів сторін як на підтвердження так і на заперечення позову, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу за відсутності апелянта, апеляційний суд не перевірив належним чином її доводів та не дав оцінки всім доказам , поданим позивачкою, зокрема про проживання з нею дитини, якій встановлена група інвалідності, тобто її право на утримання, й про можливість відповідача його надати, що мають значення для вирішення спору.

Підлягає скасуванню й рішення суду першої інстанції, оскільки останній не визначився за складом осіб, які мали брати участь у розгляді справи, не залучив всіх осіб, які отримують від відповідача утримання на дітей і на своє утримання, і мають бути залучені до участі у справі (Т. 1, а. с .143 - 145 зворотна сторона).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016 р. у задоволенні вищезазначених позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народились діти - доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами не розірвано. Діти знаходяться на утриманні сторін та проживають разом з батьками.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополь від 19.11.2012 р., залишеним без змін хвалою Апеляційного суду АРК від 12.03.2013 р., з ОСОБА_5 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі - 1/8 ч. всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто аліменти на утримання позивачки у розмірі - 1/8 ч. всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення малолітніми дітьми трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7..

Малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мають вади фізичного розвитку, зокрема, донька ОСОБА_8 є інвалідом дитинства та через фізичні вади потребує постійного домашнього догляду, про що свідчить відповідна довідка.

ОСОБА_5 має дитину від першого шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Постановою Конотопського міського суду Сумської області від 12 .12.2002 р., з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі - 1/4 ч. всіх видів заробітку батька, до досягнення дитиною повноліття.

Тому задоволення дійсних позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі - 1/8 ч. доходу на утримання ОСОБА_4 до досягнення дітьми шестирічного віку, призведе до того, що з відповідача стягуватимуться аліменти у загальній сумі, яка перевищуватиме 50% його щомісячних доходів (1/4 + 1/8 + 1/8 + 1/8). У разі задоволення дійсного позову розмір аліментів, який має стягуватись з відповідача ОСОБА_5 на користь третьої особи - ОСОБА_6 на утримання їх сина - ОСОБА_9, у розмірі - 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 08.05.2017 р., автоматично буде зменшений в ході виконання судового рішення.

Також у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з дітьми однією сім'єю, що було особисто підтверджено в суді апеляційної інстанції позивачкою ОСОБА_4 під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. Вказані обставини встановлені також в рішенні Апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 р.. Позивачкою не надано жодних доказів щодо виникнення між нею та відповідачем спору щодо утримання дітей або утримання її відповідачем.

Із наданої суду заяви відповідача, останній погодився з позовними вимогами ОСОБА_4, тобто визнав, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу, незважаючи на те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання трьох дітей.

З цих підстав, суд погоджується з твердженнями ОСОБА_6 з приводу того, що позовні вимоги ОСОБА_4 є надуманими, та вона має на меті лише зменшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_9.

Вищевказане підтверджуються також тим, що 09.04.2013 р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина в зазначеному судом розмірі, оскільки загальний розмір аліментів на утримання трьох дітей, а також його дружини ОСОБА_4 перевищує 50 % його щомісячного доходу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені частково, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на - 1/8 ч. доходів батька. Рішенням апеляційного суду Одеської області, залишеним без з мін ухвалою ВССУ від 16.03.2016 р., вищевказане рішення було скасовано, та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5.

Зазначені обставини доводять, що позивачка та відповідач, який визнав позовні вимоги, мають на меті зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина від першого шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та підтверджують факт відсутності спору між сторонами по даній справі.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (Т. 1, а. с. 206 - 211).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016 р. скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 ч. його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_7. до досягнення дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шестирічного віку, тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_6..

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення апеляційного суду Одеської області мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народились дві доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.. Шлюб між сторонами не розірвано. Діти знаходяться на утриманні сторін та проживають разом з батьками.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополь від 19.11.2012 р., залишеним без змін хвалою Апеляційного суду АРК від 12.03.2013 р., з ОСОБА_5 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі - 1/8 ч. всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто аліменти на утримання позивачки у розмірі - 1/8 ч. всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення малолітніми дітьми трирічного віку, тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_7..

Малолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., мають вади фізичного розвитку, зокрема, донька ОСОБА_8 є інвалідом дитинства та через фізичні вади потребує постійного домашнього догляду, про що свідчить відповідна довідка.

Відповідач має дитину від першого шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8.. Постановою Конотопського міського суду Сумської області від 12.12.2002 р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 часток всіх видів заробітку батька, до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, відповідач має зобов'язання щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_6 по утриманню сина.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та відповідач, котрий визнав позовні вимоги, мають на меті зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина від першого шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, та підтверджують факт відсутності спору між сторонами по даній справі. Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з нижченаведеного.

Право дружини на утримання від чоловіка, розмір утримання не пов'язані з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що дочка сторін - ОСОБА_8 є інвалідом дитинства та через фізичні вади потребує постійного домашнього догляду, у зв'язку з чим позивачка здійснює за нею догляд, тому має право у порядку ч. 3 ст. 84 СК України на утримання від чоловіка до шести років, а останній має змогу його надати.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на усі зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог (Т. 1, а. с. 251 - 254).

Постановою Верховного Суду від 27.06.2018 р. касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується, що в суді апеляційної інстанції справу розглянуто за відсутності третьої особи ОСОБА_6.

За змістом першої, третьої та п'ятої частин статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_6 повістки про виклик до апеляційного суду на 18.05.2017 р. повернулося до суду за закінченням терміну зберігання, тобто не вручено їй.

ОСОБА_6 також надсилався текст судової повістки у вигляді SMS-повідомлення. Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку проте, що надсилання SMS-повідомлення не свідчить про належність повідомлення ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи в апеляційному суді з огляду на таке.

Згідно із частиною шостою статті 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За змістом пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01.06.2013 р. № 73 «Про реалізацію пілотного проекту щодо надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження)», текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або щляхом роздруковування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ОСОБА_6 заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення до суду не подавала, а тому надсилання їй SMS-повідомлення не свідчить про належність повідомлення ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи в апеляційному суді.

Неналежне повідомлення ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції позбавило її можливості дати пояснення по суті справи та доводити перед судом переконливість своїх доводів та заперечень.

Указані порушення процесуального закону судом апеляційної інстанції призвели до ухвалення рішення без врахування в повній мірі доводів та заперечень ОСОБА_6.

Подана ОСОБА_6 касаційна скарга обґрунтована указаними вище обставинами щодо розгляду справи апеляційним судом за її відсутності як учасника цієї справи, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання, що є обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення (Т. 2, а. с. 83 - 85 зворотна сторона).

При новому апеляційному розгляді справи встановлено, що ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4вказує на те, що рішення суду ухвалено за її відсутності, про судове засідання вона не сповіщалася належним чином. Суд першої інстанції не врахував висновків касаційного суду. Вона має право на утримання від чоловіка, який позов визнав, а тому підстав для відмови у позові не має. Помилковим є висновок суду про те, що у випадку задоволення позову аліменти будуть перевищувати 50% заробітної плати відповідача. Помилковим є посилання суду на відсутність спору.

Учасники справи у судове засідання не з'явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили.

ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційної скарги. Вказує, що ОСОБА_4 працює в прокуратурі Одеської області, отримує великий дохід та не потребує утримання. Позивачка та відповідач, як чоловік та жінка, проживають разом, ведуть спільний побут, що було визнано позивачкою під час розгляду справи, а тому спору щодо її утримання не має. Подання позову направлено на зменшення розміру аліментів на утримання сина від першого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, який на даний час вже навчається у Одеському Національному політехнічному університеті. Весь час після розірвання шлюбу син проживає з нею, знаходиться на її утриманні. Батько сином не цікавиться.

Інших відзивів, заяв та клопотань до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, тривалість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів правильно встанови дійсні обставини по справі щодо спільного проживання позивачки та відповідача разом з їх дітьми, дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 75, 76, 84, СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Між сторонами, які є подружжям, виникли правовідносини щодо права дружини на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини.

Загальні підстави виникнення у жінки права на утримання від чоловіка містяться у Главі 9 «Права та обов'язки подружжя по утриманню» Розділу ІІ «Шлюб. Права та обов'язки подружжя».

Загальні підстави виникнення у дружини, яка проживає разом з чоловіком, надання утримання від останнього передбачені ст. 75 СК України. Ст. 76 СК України передбачені випадки надання жінці утримання чоловіком після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Надаючи системного аналізу вищевказаним положенням діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що передбачене ст. 84 СК України право жінки на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох/шести років виникає у тому разі, якщо дитина знаходиться на утриманні матері.

Разом з тим, встановлено, що позивачка та відповідач, як чоловік та жінка, проживають разом, ведуть спільний побут та сімейний бюджет. Вказані обставини підтвердив ОСОБА_5 наданих суду поясненнях (Т. 1, а. с .53 - 56). Разом з ними проживають і їх діти, батьки разом піклуються про них. Позивачка у позові посилається як на підставу позову на проживання з нею дитини-інваліда. Разом з тим, вона не довела, що проживаючи разом чоловік не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Докази окремого проживання матері з дитиною у справі відсутні. Доказів того, що між подружжям встановлено режим окремого проживання (ст. 119 СК України) не надано.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що у випадку задоволення позову це автоматично призведе до зменшення розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу.

Доводи апелянта про те, щовона має право на утримання від чоловіка, який позов визнав, помилковим є висновок суду про те, що у випадку задоволення позову аліменти будуть перевищувати 50% заробітної плати відповідача, помилковим є посилання суду на відсутність спору, колегія суддів відхиляє, виходячи з встановлених по справі обставин спільного проживання сторін разом з їх дітьми.

Доводи апелянта про те, що вона не сповіщалася належним чином про розгляд справи, колегія відхиляє, виходячи з того, що у матеріалах справи є відомості про її сповіщення (Т. 1, а. с. 154), сповіщення проживаючого разом з нею чоловіка (Т. 1, а. с. 177).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував висновків касаційного суду колегія суддів відхиляє, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23.12.2015 р. вказав, що суди не надали оцінки посиланням позивачки - ОСОБА_4, апелянта - ОСОБА_6, не перевірили доводів сторін як на підтвердження так і на заперечення позову, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, жодних висновків щодо встановлення обставин по справі, які повинні враховуватися судом при послідуючому розгляді справи, касаційний суд не робив.

При новому розгляді суд першої інстанції надав оцінку доводам позивачки - ОСОБА_4, доводам залученої до участі у справі третьої особи - ОСОБА_6, перевірив їх доводи та правильно встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе