ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/232/18 Справа № 208/6368/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 01.06.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким відповідач надав йому кредит у розмірі 24 700 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. Враховуючи, що порядок погашення кредиту є істотною умовою договору, вважає, що пункти 2.1., 2.4.1., та 3.1.1. кредитного договору суперечать встановленому чинним законодавством порядку видачі та повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положенням Генеральної ліцензії банку, що дозволяла відповідачу проведення операцій з іноземною валютою, Декрету КМУ «Про валютне регулювання та валютний контроль», ст.162 КпАп. Вищезазначене, в свою чергу, є підставою визнати кредитний договір недійсним на підставі ст.ст.203, 215, 638 ЦК України. Крім того, відповідач ввів його в оману шляхом ненадання йому інформації, яку, згідно п.9 ст.15 Закону України «Про захист прав позивачів», повинен був надати перед укладанням кредитного договору, а саме не надав інформацію щодо реальної відсоткової ставки, якою, згідно розрахунку ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс», є ставка у розмірі 13,181% доларах США, а не ставка, визначена у кредитному договорі, яка складає 12,50%. Крім того, враховуючи, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, просить суд захистити його права, як споживача наданих відповідачем послуг шляхом визнання недійсним кредитного договору, укладеного 01.06.2007 року між ним на відповідачем та визнати недійсним укладений 01.06.2007 року між ним та відповідачем договір іпотеки №105/24-65-7.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що кредитний договір є неукладеним, оскільки банк не надавав кредитні кошти позивачу. Позивач зазначає, що банком не було надано повну та об'єктивну інформацію щодо реальної відсоткової ставки якою, згідно розрахунку, проведеного ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс», є ставка у розмірі 13,181% доларах США, а не ставка, визначена у кредитному договорі у розмірі 12,50%.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №105/6-57-7, за умовами якого відповідач, на придбання нерухомого майна, надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 24 700 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 31.05.2022 року.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №105/24-65-7.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину.

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України.

Згідно матеріалів справи, між Банком та позивачем укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України. На виконання умов договору позичальником було отримано 24 700 доларів США.

Банк на час надання кредиту в іноземній валюті мав і на цей час має відповідну ліцензію на здійснення кредитування в іноземній валюті.

Пунктом 1.2. статі 1 цього договору передбачено, що Банк надає кредит позивачу для придбання квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1. вищевказаного кредитного договору №105/6-57-7 визначено, що, надання кредиту на цілі, визначені п.1.2 договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей.

Пунктом 2.4.1. вищевказаного кредитного договору №105/6-57-7 визначено, що, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок НОМЕР_1 у Дніпродзержинському відділенні ДОФ АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 5-го числа місяця наступного за тим, у якому нараховані проценти.

Пунктом 3.1.1. вищевказаного кредитного договору №105/6-57-7 встановлено, що кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.п.1.3.1. цього договору, і за умови виконання позичальником своїх обов'язків, передбачених умовами договору, відкрити позичальнику у Дніпродзержинському відділенні ДОФ АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок НОМЕР_1 і видати позичальнику готівкові кошти в сумі кредиту в порядку, визначеному цим договором.

У п.п1.1.2, 1.2, 2.4.1, 2.5, 2.6, 2.6.1., 2.6.2,2.6.3 кредитного договору вказано термін погашення заборгованості по кредиту, порядок видачі готівки, цілі кредиту, порядок сплати, використання та погашення кредиту, а також порядок внесення змін щодо договору та умови повідомлення обох сторін на випадок розірвання кредитного договору.

Позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші кредитного договору.

Таким чином, позичальник отримав всю необхідну інформацію відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору), а зміст спірного правочину не суперечить нормам ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладенняя договору).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст.11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що кредитний договір не може вважатися укладеним, оскільки кредитні кошти від банку позичальник не отримав не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами: заявою на видачу готівки №04-001 від 01.06.2007 року, якої підтверджено здійснення банком операції щодо видачі кредиту готівкою з позичкового рахунку в сумі 24 700,00 доларів США (а.с.26).

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних квитанцій, на протязі тривалого часу позивач здійснював погашення заборгованості, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма умовами спірних договорів і добровільно погодився їх виконувати, у зв'язку з чим сплачував передбачені суми коштів.(а.с.27-68) Договір, який повністю або частково виконаний сторонами є укладеним, у зв'язку з тим, що фактичні дії сторін щодо виконання договору свідчать про домовленість сторін укласти договір на певних умовах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банком не було надано повну та об'єктивну інформацію щодо реальної відсоткової ставки якою, згідно розрахунку, проведеного ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс», є ставка у розмірі 13,181% доларах США, а не ставка, визначена у кредитному договорі у розмірі 12,50%, відхиляються колегією суддів, оскільки не можуть бути підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними, а питання щодо визначення розміру заборгованості відповідно до умов кредитного договору не є предметом позову.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію щодо умов кредитування в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо взаємовиключних підстав відмови у позові не можуть бути підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, рішення суду ухвалене у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова