Номер провадження: 22-ц/785/619/18
Номер справи місцевого суду: 523/6199/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року у складі судді Середи І.В.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1. У позові посилався на те, що є власником квартири, відповідачі незаконно, без його згоди вселилися до неї і добровільно звільняти відмовляються.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_4 шляхом виселення з неї ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Не погодившись з рішенням суду, 07 грудня 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги. В апеляційній скарзі скаржник послався на те, що грошову суму необхідно стягнути з позивача на користь відповідача на підставі виконавчого листа №2-1671/10. Судом встановлено, але не надано правової оцінки тому, що квартиру АДРЕСА_2 було передано йому на зберігання і він є зберігачем цього майна.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідачів порушується право позивача, і до квартири вони оселилися без законних підстав.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду неможна.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору-купівлі продажу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2011 року у цивільній справі №2-1671, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.10.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно одержані кошти в сумі 792 000,00 грн.

На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2011 року 23.11.2011 року видано виконавчий лист №2-1671/10.

Враховуючи, що боржник в добровільному порядку в строк запропонований державним виконавцем судове рішення не виконав, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року подання державного службовця про примусове проникнення до житла за адресою АДРЕСА_3, яке належить ОСОБА_2 на праві власності було задоволено.

На підставі акту опису й арешту від 02.03.2012 року, складеного на виконання зведеного виконавчого провадження В-13/80, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та передано її на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив, що 2012 році разом з ОСОБА_4 вселилися і проживають в квартирі разом з дітьми на підставі вказаного вище акту опису й арешту від 02.03.2012 року .

24.10.2017 року постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1671/10 виданим 23.11.2011 року.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час проведення виконавчих дій, майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Порядок і умови зберігання зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна Міністерством юстиції України. порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Тобто чинним на момент складення акту опису й арешту майна законодавством передбачалася можливість передавання на зберігання майно іншій особі та було надано право цій особі користуватися переданим їй майном.

Позивачем надано постанову про закінчення виконавчого провадження 20.05.2014, але рішення не виконане, заходи у вигляді арешту не скасовані, а тому підстави для виселення відповідача з квартири, яка передана йому на зберігання, відсутні.

Таким чином, суд неповно з'ясував обставини справи, помилково вважав встановленим, що ОСОБА_3 безпідставно поселився до квартири, тому рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3

Оскільки права користування майном не передбачено до решти осіб, і ОСОБА_4 майно на зберігання не передавалося, то в цій частині рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості і доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, тому в цій частині скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності, виселення скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселення відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: