АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8409/17 Номер провадження 22-ц/786/1474/18Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Агропродекспорт» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренка С.Г. в м. Кременчук, зі складанням повного тексту рішення 18 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Агропродекспорт»» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агропродекспорт», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні у розмірі 59047,56 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В обргунтування позову зазначив, що працював у відповідача з 06 лютого 2012 року до 13 квітня 2017 року на посаді головного інженера. На час його звільнення відповідач, в особі його адміністрації, не виплатив борг по зарплаті. Остаточно виплата розрахункових сум при звільненні у розмірі 65562,40 грн. була здійснена відповідачем 04 жовтня 2017 року. Внаслідок таких дій відповідача були порушені права у сфері трудових відносин та заподіяна моральна шкода, розмір якої ним визначено у 10000 грн. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди посилався на виникнення у нього психічних страждань та переживань внаслідок невиплати боргу по зарплаті, погіршення матеріального становища у сім»ї, оскільки має з дружиною двох малолітніх дітей, дружина у вказаний проміжок часу була вагітною і чекали народження другої дитини, крім того у серпні 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агропродекспорт» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року до 04 жовтня 2017 року на суму до сплати у розмірі 55714,23 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі 320 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1656,28 грн.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року до 04 жовтня 2017 року на суму до сплати у розмірі 3333,33 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В апеляційному порядку рішення районного суду оскаржило ТОВ «Агропродекспорт»». Вважають дане рішення незаконним, необґрунтованим, таким що прийняте з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, неправильним їх дослідженням та оцінкою, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 в день звільнення 13.04.2017 року не працював та вимог про розрахунок перед ТОВ «Агропродекспорт» не ставив, а тому відповідно і зобов'язання з виплати належних сум, в розумінні трудового законодавства, не настало до моменту отримання такої вимоги відповідачем, що визначено вимогами ст. 116 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що посилання в апеляційних скаргах є надуманими та необґрунтованими, оскільки в день звільнення він перебував на роботі, оскільки 13.04.2017 року був робочий день, тому відповідні виплати повинні бути проведенні в день звільнення. Вважає, що порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено не було.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у ТОВ «Агропродекспорт» на посаді головного інженера з 06 лютого 2012 року, наказом № 47-к від 13.04.2017 року звільнений за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

ТОВ «Агропродекспорт», як юридична особа, зареєстроване у м. Гадяч Полтавської області, керівництво товариства, а саме: директор, бухгалтерія та відділ кадрів знаходяться у м. Києві, що сторонами у справі не заперечувалося.

Позивач стверджує, що на час звільнення з роботи 13 квітня 2017 року, він перебував у місті Києві, де було підписано наказ про його звільнення та видано позивачеві трудову книжку. Відповідач, в особі його адміністрації, не виплатив позивачеві в день звільнення належні розрахункові суми при звільненні. Так, станом на день звільнення позивача, борг відповідача, за розрахунком ОСОБА_2 по виплаті заробітної плати становив 81443,97 грн., як сукупний дохід, який складався з боргу: - по заробітній платі за лютий та березень 2017 року на суму 26 тис. грн. (13000х2); - боргу по заробітній платі за квітень 2017 року 6157,89 грн.; - компенсація за невикористану відпустку 49286,08 грн., а в цілому сума до виплати після відповідних обчислень видів утримань становила 65562,40 грн. ( а.с. 63).

Остаточний розрахунок з ним було проведено 04 жовтня 2017 року у розмірі 65562,40 грн. шляхом перерахування на особовий рахунок позивача.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача 55714,23 грн. середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року по 04 жовтня 2017 рік, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Агропродекспорт» у день звільнення ОСОБА_2 не провів з ним повного розрахунку. Крім того, суд вважав частково доведеною моральну шкоду, яка завдана позивачу невчасним проведенням з ним розрахунку при звільненні.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Встановлено, що 13 квітня 2017 року ОСОБА_2 було звільнено за угодою сторін в порядку п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується відповідним записом у Трудовій книжці (а.с.7) та копією наказу (а.с. 60).

Повний розрахунок з ОСОБА_2, проведено 04 жовтня 2017 року (а.с. 63-65).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпПУкраїни.

Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпПУкраїни вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення.

Пунктом 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у за»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпПУкраїни стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ТОВ «Агропродекспорт», як юридична особа, зареєстроване у м. Гадяч, Полтавської області, керівництво товариства, а саме: директор, бухгалтерія та відділ кадрів перебувають у м. Києві. В м. Полтава по вул. Комарова, 10 відповідач орендував територію на якій зберігалися та ремонтувалися транспортні засоби ТОВ «Агропродекспорт». Вказана адреса і була робочим місцем ОСОБА_2

Посилання суду першої інстанції на те, що на час звільнення позивача з роботи 13 квітня 2017 року, останній перебував у місті Києві, де було підписано наказ про його звільнення та видано позивачеві трудову книжку не свідчить про те, що позивач в той день вийшов на роботу та перебував саме на робочому місці. Такий висновок є припущенням та жодними доказами, у розумінні ст. 76 - 81 ЦПК України, не підтверджено.

Колегія суддів дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що 13 квітня 2017 року ОСОБА_2 поїхав до м. Києва з власної ініціативи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що поїздка ОСОБА_2 була погоджена з керівництвом підприємства.

Як убачається з наданого ТОВ «Агропродекспорт», табеля обліку робочого часу за квітень 2017 року останнім робочим днем ОСОБА_2 був 12.04.2017 року, а 13.04.2017 року він був звільнений та не працював.

Докази того, що позивач у подальшому звертався до ТОВ «Агропродекспорт», з вимогою про розрахунок, в матеріалах справи відсутні та суду їх не надано.

Повний розрахунок з ОСОБА_2, проведено 04.10.2017 року, тобто з часу пред'явлення вимоги до відповідача, в даному випадку, коли позивач звернувся до Управління Держпраці у Полтавській області, щодо порушеного, на думку позивача, вимог законодавства про працю.

Зогляду на те, що позивач у день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок до відповідача не звертався, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що витяг з табелю робочого часу за травень 2017р. наданий відповідачем містить недостовірну інформацію, не ґрунтується на належних та допустимих доказах. В свою чергу, відповідачем доведено, що позивач 13.04.2017 року на роботу не вийшов, а тому відомості зазначені в табелі робочого часу відповідають даним, які бралися для нарахування заробітної плати та відповідно розрахунку.

Оскільки, вина відповідача, щодо порушення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 не доведена, то підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди не має.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, тому висновки суду не можна визнати такими, що відповідають обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню, з ухваленням нового, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

керуючись ст. 367, п. 2. ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ «Агропродекспорт» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агропродекспорт»» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні та моральної шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2018 року

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: В.М. Триголов

А.І. Дорош