АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1324/18Головуючий по 1 інстанції - Мельник І.О.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2018 року (постановлену суддею Мельник І.О. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачу, -

в с т а н о в и в :

03.05.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачу.

В обґрунтування скарги вказує, що 27.04.2018 року було отримано листа з вимогою державного виконавця Оніщенко Н.С. від 19.04.2018 року за № 46652463 до ОСОБА_3 надати доступ до 04.05.2018 року до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 з метою опису та арешту земельної ділянки. Скаржник неодноразово у 2015-2017 роках звертався до Соснівського ВДВС з вимогами повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на майно, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, оскільки ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 року наявна заборона на звернення стягнення на іпотечне майно і не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті.

Вважає такі дії неправомірними, тому просила суд усунути порушення вчинені при здійсненні виконавчого провадження, зобов`язати Соснівський ДВС повернути виконавчий лист стягувачеві у зв`язку з наявною забороною щодо звернення стягнення на вказане домоволодіння.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповренння виконавчого документу стягувачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржила її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не застосував закон, який зобов`язаний був застосувати, а саме: Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 -VII від 03.06.2014 року. Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали справи в яких містяться відомості про офіційні документи, копії яких було долучено до скарги та які спростовують висновки викладені судом першої інстанції у мотивувальні частині ухвали.

ОСОБА_3 просить ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.06.2018 року по цивільній справі № 712/5021/18 скасувати та постановити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_3 на дії Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області щодо неправомірних дій державного виконавця - задовольнити у повному обсязі, а саме:

- зобов`язати Соснівський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в особі головного державного виконавця Оніщенко Н.С. усунути порушення, вчинені при здійсненні виконавчого провадження 46652463 від 20.02.2015 року, згідно виконавчого листа № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси, що полягали у повторній вимозі державного виконавця надати йому доступ до нерухомого майна боржника ОСОБА_3, яке розташовано за аадресою: АДРЕСА_1 для здійснення опису та арешту такого майна, оскільки така була виконана ще 14.07.2015 року, про що свідчить постанова державного виконавця від 14.07.2015 року;

- зобов`язати Соснівський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в особі головного державного виконавця Оніщенко Н.С. поновити порушене право скаржника ОСОБА_3 шляхом повернення виконавчого документу № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на вказане домоволодіння.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

З вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не додано документів, які б підтвердили, що вказане майно підпадає під ознаки Закону, а саме: що дане майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не 250 кв.м. для житлового будинку.

Колегія суддів апеляційного суду не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам скарги, висновки суду є суперечливими, яким судом дана неналежна оцінка, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності, тощо.

Згідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області 20.02.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа « 2/712/512/14, виданого 22.01.2015 року Апеляційним судом Черкаської області, про звернення стягнення на земельну ділянку та житловий будинок розташовані по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на праві спільної власності шляхом продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з прилюдних торгів в межах процедури, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.7).

Постановою державного виконавця від 14.07.2015 року накладено арешт на земельну ділянку та на розташований на ній житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що скаржник неодноразово у 2015, 2017 роках звертався до Соснівського ВДВС з вимогами повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на майно, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (а.с.6,8).

Державним виконавцем Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області скеровано на адресу боржника ОСОБА_3 вимогу № 4662463 від 19.04.2018 року про надання доступу до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих документів стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Таким чином, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи, власником 1/2 будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, також власником 1/2 даного будинку є ОСОБА_5 (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що даний будинок використовується як постійне проживання позичальника, що підтверджено зазначеним у виконавчих документах, а саме направлення державною виконавчою службою процесуальних документів здійснювалося на адресу: АДРЕСА_1. Також, дана адреса зазначається скаржником в поданій скарзі на дії державного виконавця, та в апеляційній скарзі.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про інше місце проживання, ніж те, що вказано у виконавчих листах, в скарзі, у заявах до Соснівського ВДВС, що містяться в матеріалах справи.

Однак, необхідно відзначити, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно розмір загальної житлової площі становить 128,6 кв.м., проте загальна площа будинку становить 373,2 кв.м., що суперечить вищевказаним вимогам закону.

Таким чином, оскільки загальна площа будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 373 кв.м., апеляційний суд приходить до висновку, що скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 стосовно того, що загальна площа будинку становить 128,6 кв.м. та не перевищує 250 кв.м., не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна площа будинку становить 373,2 кв.м.

Отже, посилання ОСОБА_3 на те, що загальна площа будинку становить 128,6 кв.м. не відповідає дійсності, оскільки вказує житлову площу будинку, а не загальну, як того вимагає Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого загальна площа нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 стосовно того, що 14.01.2015 року вже було описано раніше зазначене домоволодіння і накладено на нього арешт, який не знімався, що підтверджується постановою державного виконавця, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для повернення виконавчого документу.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2018 року у справі за скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу скасуванню.

Відповідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 447, 451 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2018 року у справі за скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачу - скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний тест постанови виготовлено 09 серпня 2018 року.