ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2232/18Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/252/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Щавурська Н. Б., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - ОСОБА_1

та сторін - представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/2232/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення складено 27 вересня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок різних характерів та поглядів на життя між ними не існує сімейних відносин, протягом шести місяців вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Позивач вказувала, що шлюб між нею і відповідачем існує лише формально, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому просила суд розірвати шлюб, заперечуючи проти надання строку для примирення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 19 червня 2003 року, про що складено актовий запис №703 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 704,80 гривень судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, від ОСОБА_3 поступила апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав сторонам терміну для примирення, оскільки у них є малолітня дитина. Також, вважає, що суд не взяв до уваги норму ст. 29 ЦПК України, згідно якої підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами визначаються суддею Верховного Суду, вказавши що позивач зареєстрована, проживає та працює у Польщі.

Від позивача ОСОБА_4 поступив відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому вона зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та не обґрунтованими. Позивач погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо неможливості продовжувати шлюбні відносини сторін, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи, а також позивач вважає вірними доводи суду про те, що справа підсудна Тернопільському міськрайонному суду, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрована в Україні, у м. Тернополі. Позивач просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання не з'явився відповідач ОСОБА_3 від його представника повторно поступило клопотання про відкладення розгляду справи. Із врахуванням належного повідомлення сторони відповідача про розгляд даної справи, беручи до уваги строки розгляду справи, які передбачені ст. 371 ч.1 ЦПК України, неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, про що зазначено в ч. 1 ст. 44 ЦПК України, виходячи з вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У судовому засіванні представник позивача ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3, зареєстрували шлюб 19 червня 2003 року, про що складено актовий запис №703 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та 28 грудня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_5, що стверджується Коротким витягом з актів про народження Реєстратора Біоро РАЦС виданого Демографічною службою провінції Л'Акуіла м. Челано на підставі акту про народження НОМЕР_2 за 2010 рік. На вказаному Короткому витязі з актів про народження проставлено апостиль та здійснено його переклад з італійської на українську мову перекладачем Мисько Іриною Іванівною, який засвідчено державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що між сторонами склались неприязні стосунки, вони не підтримують сімейних відносин і позивач категорично проти їх відновлення, тривалий час не ведуть спільного господарства, сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не вбачав.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що суд не вжив всіх заходів для примирення, оскільки суд першої інстанції вважав доведеним, що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про надання строку для примирення, а позивач заперечувала, щодо надання строку для примирення, з підстав неможливості збереження шлюбних відносин .

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було направлено справу до Верховного Суду для вирішення підсудності, посилаючись на те, що позивач проживає, працює та зареєстрована у м. Польщі, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги наявну у матеріалах справи довідку № 1221 від 12 липня 2018 року, видану ПП "Тернопількомсервіс", згідно якої позивач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.47). А тому, у зв'язку із зареєстрованим місцем проживання позивача на Україні, підстав для направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності не вбачається.

Окрім того, відповідно до п.8 ч.1 ст. 353 ЦПК України відповідач не скористався правом оскаржити ухвалу Тернопільського міськрайонного суду про відкриття провадження у даній справі в апеляційному порядку .

Одночасно, колегія суддів вважає, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Так, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа ЄСПЛ «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, суд першої інстанції оцінюючи на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до вірного висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить інтересам позивача, що має істотне значення та є підставою для задоволення позову.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року - залишити без мін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

День складання повного тексту постанови - 17 грудня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Храпак Н.М.

Судді: Щавурська Н.Б.