Номер провадження: 22-ц/785/5298/18
Номер справи місцевого суду: 497/1294/17
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої ДТП та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом, який вподальшому уточнив (а.с. 54-55), до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 62089,60 грн., стягнення 1500 гривень за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; стягнення 4 632 гривень моральної шкоди та стягнення судових витрат у розмірі 682, 22 грн.

В обгрунтування вимог, позивач посилався на ті обставини, що 14.04.2017 року о 23.00 годині ОСОБА_3 на а/т Т1606 переганяв теля у темний час доби, яке вискочило на дорогу, внаслідок чого автомобіль позивача АUDI, д.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на тварину та отримав механічні пошкодження, сума матеріальних збитків яких складає 62089,60 грн.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Крім матеріальних збитків, позивачу було завдано і моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях, нервових стресів пов"язаних з захистом своїх прав у судовому порядку та зміною життєвого укладу за відсутності автомобіля.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторони в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. З цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що тварина (теля) не є джерелом підвищеної небезпеки, що між фактом ДТП та фактом перегону відповідачем у темну пору доби теля відсутній прямий причинно-наслідковий зв"язок, що призвів до зазначеного у позові ДТП та що відсутні докази того, що відповідач є завдавачем шкоди, оскільки сам факт перегону тварин у темну пору доби уздовж та через автошлях, не є причиною ДТП.

Проте з такими висновками суду, колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає матеріалам справи та діючому Законодавству.

Як вбачається з постанови Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року, 08.05.2017 року начальником СРПП № 4 Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 022161, згідно якого 14.04.2017 року о 23.00 годині ОСОБА_3 на а/т Т1606 переганяв тварину (теля) у темний час доби, яка вискочила на дорогу, внаслідок чого автомобіль позивача АUDI, д.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на тварину та отримав механічні пошкодження. Тварина загинула на місці дтп.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року ОСОБА_3 було визнанно винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на підставі санкції цієї статті призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.58).

При розгляді адміністративної справи № 497/665/17 у судовому засіданні 15.05.2017 року ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного правопорушення Правил дорожнього руху України визнав та надав пояснення з підстав, зазначених в протоколі, пояснивши, що дорожній рух біля його домоволодіння дуже активний вдень, тому він змушений вже пізно ввечері переганяти на пасовище свою домашню худобу - корову з телям, тоді, коли рух автотранспорту трішки зменшується. В день ДТП він, як і зазвичай, переганяв корову з бичком, який побігши за коровою, вирвався і попав під проїжджаючий повз автомобіль. Про те, що сталося, він жалкує, визнає, що не утримав теля, маса якого була близько 120 кг.

При розгляді позову ОСОБА_2, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення фактично перевстановив обставини та переглянув висновки, які були встановлені постановою Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року, вказуючи про те, що згідно вказаної постанови, ОСОБА_3 свою вину у скоєнні ДТП не визнавав та наполягав на тому, що саме водій автомобіля ОСОБА_2 був винен у скоєнні ДТП, оскільки рухався з великою швидкістю.

Відповідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року ОСОБА_3 не оскаржена, набрала законної сили та після цього скасована не була.

Відповідно до п.7.6 Правил дорожнього руху переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги і не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до п.7.7-7.8 Правил дорожнього руху особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Особи, які керують гужовим транспортом, і погоничі тварин зобов'язані виконувати вимоги інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв і пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Тобто, п.7.8 г ПДР прямо забороняється переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що вина ОСОБА_3 яка полягає у завданні твариною, яка йому належить шкоди автомобілю ОСОБА_2, встановлена постановою Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року, яка набрала законної сили та визнана самим ОСОБА_3 під час розгляду матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, причиною ДТП якої стало перегон тварини по дорозі у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Так, даною постаною встановлено вину та причинний зв'язок між діями або бездіяльність заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Згідно з даними звіту № 61/17 від 14.06.2017 року, виконаного ФЛП ОСОБА_4 вбачається, що сума відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 183 067 грн.. 80 коп., а вартість самого автомобіля до ДТП - 62 089,60 грн. Тобто ремонт автомобіля є економічно необгрутованим.

Сума матеріальних збитків, заявлених позивачем до стягнення з відповідача складає 62089,60 грн. і фактично дорівнює вартості автомобіля позивача до ДТП.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-ІУ, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Під час розгляду справи в районному суді питання про місцезнаходження пошкодженого автомобіля, відновлювальний ремонт якого є економічно необгрунтованим не вирішувалось, думка власника автомобіля про можливість його передачі після виплати його вартості не обговорювалась, вартість автомобіля позивача після ДТП не встановлювалась.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, відповідач заявив клопотання про витребування від позивача відомостей про місцезнаходження автомобіля «АУДІ» НОМЕР_1 та відомості щодо його вартості після ДТП.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2018 року витребувано у ОСОБА_2 відомості про місцезнаходження автомобіля „АУДІ" НОМЕР_1 або відомості щодо його вартості після ДТП.

Згідно з заявою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5 від 27.11.2018 року, ОСОБА_2 разом з автомобілем „АУДІ" НОМЕР_1 перебуває за межами України. В цій же заяві адвокат ОСОБА_5 повідомив, що намагається отримати від експерта, що оглядав пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_2, відомості про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП та просив у зв'язку з цим, а також зі своєю зайнятістю в іншому судовому засіданні відкласти розгляд справи на іншу дату.

Судовою колегією клопотання представника позивача було задоволено та розгляд справи відкладено на 18.12.2018 року, про що повідомлено сторонам.

18.12.2018 року від представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5 надійшла заява, що експерт усно повідомив йому про неможливість проведення дослідження автомобіля з іноземною реєстрацією на предмет встановлення його вартості, оскільки відсутня відповідна методика. При цьому, представник зазначив про неможливість застосування аналогії законодавства про стягнення різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з посиланням, що ДТП сталось за участю тварини, відповідальність якої не була застрахована. Крім того, вказані питання в суді першої інстанції відповідачем не піднімались. Тому просив розглянути справу за наявними матеріалами.

Судова колегія не погоджується з посиланням представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5 про неможливість застосування аналогії закону - норми ст. 30 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки це суперечить ч. 9 ст. 10 ЦПК України та не узгоджується з абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року.

Заявивши вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої автомобілю внаслідок ДТП, яка, як вбачається зі звіту доданого до позову, дорівнює вартості автомобіля до ДТП і відновлювальний ремонт якого перевищує вартість автомобіля, позивач разом вивіз автомобіль за межі України та відмовився визнавати його фізично знищеним та вирішити суду питання про передачу пошкодженого автомобіля відповідачу після стягнення з останнього на користь позивача повної вартості автомобіля до ДТП.

Одночасно заявивши вимоги про стягнення вартості автомобіля до ДТП, позивач не надав відомості про його вартість після ДТП для можливості стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти вйснбвку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України

Доказування не може грунтуватися на припущеннях

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст. ст. 76 ч.ч.1,2, 77 ч.ч.1,21, 78 ч.2, 79 ч.І, 80 ч.ч.1,2, 81 ч.ч.1,6,7 ЦК України).

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не надано відомостей, які мають враховуватися при ухваленні судом рішення про стягнення майнової шкоди, що дорівнює вартості автомобіля, відновлювальний ремонт якого є економічно необгрунтованим, у позові ОСОБА_2 слід відмовити за недоведеністю.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на таке.

В розумінні ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Матеріалами справи доведено, що внаслідок ДТП, винним у якому визнано відповідача, було пошкоджено автомобіль належний позивачу. Вказана обставина не могла не викликати і викликала душевні страждання позивача, який протягом достатньо тривалого часу намагався добитися відповідної сатисфакції в судах.

Разом з тим, враховуючи за яких обставин відбулось ДТП, поведінку сторін та наведені позивачем обгрунтування моральної шкоди судова колегія вважає розмір моральної шкоди визначеної позивачем в сумі 4632 грн. завищеним і вважає, що розмір у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. є достатньою сатисфакцією і відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди за недоведеністю, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1500 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. та про відмову у задоволенні решти заявлених вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої ДТП та у збитках понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Первісно заявлено вимог на загальну суму 68221 грн. 60 коп.

За подання позову до райсуду сплачено 682,24 грн. та за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 1023 грн. 36 коп., тобто всього разом 1705 грн. 60 коп.

Фактично апеляційним судом задоволено вимог на суму 3 000 грн, що складає 4,4% від загальної суми вимог.

Тому з відповідача на користь позивача з урахуванням пропорційності задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 75 грн. 04 коп. (1705,60*4,4% + 75,04 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В решті заявлених вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а також збитків у вигляді понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в загальній сумі 75 грн. 04 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова