Справа № 344/9279/18
Провадження № 22-ц/4808/377/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення у формі листа від 06.10.2017 року № 251794 від 19.09.2017 року та зобовязання вчинити певні дії щодо взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, для надання житла у позачерговому порядку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 06 листопада 2018 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,повний текст якого складено 07 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_1 поданий позов до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в обгрунтування якого зазначено, що він є учасником бойових дій в Афганістані та учасником АТО, інвалідом 2 групи. 19.09.2017 року звернувся до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про взяття на квартирний облік для поліпшення житлових умов. 06.10.2017 року отримав відмову департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, яка мотивована тим, що мінімальний розмір житлової площі на кожного члена сімї в м. Івано-Франківську та області становить 6 кв.м, а площа квартири, в якій він проживає, становить 43,6 кв.м, тобто він забезпечений житловою площею вище рівня мінімального розміру житлової площі на кожного члена сімї. Виходячи із норм житлової площі, яка передбачена чинним законодавством (13,65 м. кв.), йому з сімєю в складі пяти чоловік необхідна мінімальна житлова площа 68,25 кв.м, а з врахуванням надання додаткової житлової площі в розмірі 10 кв.м. (як інвалід війни має право на додаткову житлову площу в такому розмірі), необхідна житлова площа повинна складати 78,25 кв.м. До норми забезпечення житловою площею, передбаченою ст.ст.47, 49 ЖК України, та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не вистачає 34,65 кв.м. житлової площі. Встановлюючи мінімальний розмір житлової площі на кожного члена сімї в м. Івано-Франківську та області, орган влади зобовязаний встановлювати їх, не порушуючи норми, встановлені ЖК України. Просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у формі листа від 06.10.2017 року та зобовязати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради взяти його з 19.09.2017 року (з дати подання заяви) на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, для надання житла у позачерговому порядку (а.с.1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.37-39).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, та яке ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції, в порушення норм матеріального права, при ухваленні оскаржуваного рішення, прийняв доводи відповідача, що мінімальний розмір житлової площі на кожного члена сімї в м. Івано-Франківську та області становить 6 кв.м. Однак, з 01.01.2017 року ці санітарні норми скасовані розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року «Про визнання такими, що втратили чинність і не чинними на території України актів санітарного законодавства». Також зазначив, що мінімальний розмір житлової площі на кожного члена сімї в м. Івано-Франківську та області не переглядався з 1985 року. На думку апелянта, неправомірним являється звуження прав громадян, встановлених Конституцією України та ЖК УРСР. Єдина норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, як передбачено ст.47 ЖК УРСР.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до п.7 ст.31 ЖК УРСР покращення житлових умов потребують особи, які проживають в одній кімнаті по дві і більше сімї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі, старші за 9 років, крім подружжя ( в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати). Натомість, суд в оскаржуваному рішенні встановив умови користування житлом, розприділивши по одній кімнаті на нього, брата, сина з дружиною та онука, що виходить за межі повноважень суду.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно п.18 ч.1 ст.13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.46 ЖК УРСР, позачергово жилі приміщення надаються потребуючим покращення житлових умов особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам на одержання жилих приміщень перед іншими категоріями позачерговиків. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сімї»), у якому зазначається, що під членом сімї треба розуміти особу, що перебуває із субєктом права у правовідносинах, природі яких визначається кровними (родинними) звязками або шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства. Однак, суд першої інстанції, в порушення норм матеріального права, відхилив його доводи щодо членів сімї та прийняв доводи відповідача.

З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.42-44).

У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги необгрунтовані та не підлягають задоволенню. Судом враховано, що позивачем не доведено порушень його прав, оскільки при розгляді його заяви відповідач діяв в межах своїх повноважень та на підставі вимог закону. Відповідно до довідки №02-02/4547 про склад сімї, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», за адресою вул. Угорницька, 12-а у м. Івано-Франківську в трикімнатній квартирі №19 житловою площею 43,6 кв.м (загальна площа 84,1 кв.м), зареєстровано пять осіб. Враховуючи зазначене, на кожну зареєстровану особу припадає по 8,72 кв.м. Отже, ОСОБА_1 не є таким, що потребує поліпшення житлових умов і йому було відмовлено у постановці на квартирний облік, оскільки він забезпечений житловою площею вище рівня мінімального розміру житлової площі на кожного члена сімї, встановленого в Івано-Франківській області. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 є власником ? зазначеної квартири. Окрім того, згідно довідки департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради №28 від 20.09.2017 року, позивачем право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі 42,05 кв.м при нормі 26,00 кв.м загальної площі. Відповідач вважає, що жодних правових підстав для взяття позивача на квартирний облік немає та просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.53-54).

Вислухавши пояснення апелянта та представника відповідача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 19.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до міського голови міста Івано-Франківська прийняти його на квартирний облік при міськвиконкомі. В заяві зазначив, що до складу його сімї входять ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 брат, ОСОБА_5 невістка, ОСОБА_6 онук. На заяві міститься відбиток штампу, який свідчить про те, що вона розглянута на засіданні житлової комісії 04.10.2017 року (а.с.12).

У відповіді департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 06.10.2017 року зазначено, що відповідно до поданих ОСОБА_1 документів він проживає у трикімнатній квартирі житловою площею 43,6 кв.м, в якій зареєстровано пять осіб. До складу сімї ОСОБА_1 записав свого брата, сина та невістку, які не можуть перебувати з ним на черзі, оскільки вважаються окремими сімями. У звязку з тим, що він забезпечений житловою площею вище рівня мінімального розміру житлової площі на кожного члена сімї, встановленого в Івано-Франківській області (6 кв.м), йому відмовлено у постановці на квартирний облік при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради (а.с.13).

Із довідки №02/02/4547 від 18.09.2017 року про склад сімї позивача, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управліюча компанія», встановлено, що ОСОБА_1 проживає у трьохкімнатній квартирі № 19, розташованій по вул. Угорницька, 12а у м. Івано-Франківську, житловою площею 43,60 кв.м. У квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 уповноважений власник (основний квартиронаймач), ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 брат, ОСОБА_5 невістка, ОСОБА_6 онук (а.с.9).

Відомості, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта власниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_7 по ? частині кожний (а.с.57).

Згідно довідки, виданої Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради №28 від 20.09.2017 року, позивачем право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі 42,05 кв.м при нормі 26,00 кв.м загальної площі (а.с.56).

Із технічного паспорту на квартиру встановлено, що квартира складається з трьох житлових кімнат площею 18,6 кв.м., 11,3 кв.м., 13,7 кв.м., кухні 14,3 кв.м., ванної кімнати 4,0 кв.м., туалету 2,1 кв.м., коридору 8,3 і 5,8 кв.м., комори 0, 8 і 1,5 кв.м., балкону 0,9 кв.м., лоджії 2,8 кв.м. Житлова площа квартири складає 43,6 кв.м, загальна 84,1 кв.м. (а.с.10-11)

Відповідно до посвідчення, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Посвідчення безтермінове та дійсне на всій території України (а.с.6).

Згідно довідок Міністерства Оборони України № 3026 від 07.11.2016 року та № 880 від 22.08.2017 року, ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в періоди з 23.05.2016р. по 29.05.2016р., з 30.05.2016р. по 24.09.2016р., з 06.10.2016р. по 27.10.2016р. та з 17.12.2016р. по 04.05.2017р. (а.с.7,8)

За змістом постанови виконавчого комітету обласної ОСОБА_8 народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 07.01.1985 року за №2 в місті Івано-Франківську, відповідно до п.13 Правил обліку, рівень забезпеченості житловою площею для визнання особи потребуючою поліпшення житлових умов, визначено 6 квадратних метрів (а.с.23-24).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.47 Конституції України, ст.ст. 9, 34, 43, 64 ЖК УРСР, ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», встановивши, що позивачем не доведено порушень його прав, відповідач при розгляді його заяви діяв в межах своїх повноважень та на підставі вимог закону, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані такими спеціальними нормативними актами: Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту», Житловим Кодексом України, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок № 40 від 11 грудня 1984 року.

Частиною четвертою ст.2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту» встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.12 Закону особи, яким у встановленому порядку наданий статус учасника бойових дій, мають право, зокрема на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом

В силу ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло, але це право, як і кожне інше, має цінність, якщо може бути реалізовано, саме тому державу зобов'язано забезпечити захист суб'єктивних прав та законних інтересів громадян.

Відповідно до підпункту 2 пункту а) частини 1 статті 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Згідно зі ст. 31 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

У статті 34 Житлового Кодексу Української РСР міститься перелік громадян, які визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному ОСОБА_8 Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством.

Статтею 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК УРСР. Також передбачено, що громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Положеннями статті 47 ЖК визначено, що норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Статтею 48 ЖК України регламентовано, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50).

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470.

За змістом пункту 14 цих Правил тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах, зокрема особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10).

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Згідно Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені ОСОБА_8 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470, а саме, згідно з підпунктом 5-1 п.46 указаних Правил, передбачено, що поза чергою жилі приміщення надаються особам, які належать до інвалідів війни.

Судом встановлено, що на час звернення із заявою про взяття на облік для поліпшення житлових умов ОСОБА_1 та члени його сім»ї: брат ОСОБА_4, син ОСОБА_7, невістка (дружина сина) ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані у трьохкімнатній квартирі № 19, розташованій по вул. Угорницька, 12а у м. Івано-Франківську, житловою площею 43,60 кв.м.

Квартира належить позивачу та члену його сімї (сину) в рівних частках по ? на праві власності, яке виникло в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду понад встановлену норму загальної площі.

Разом з тим, рівень жилої площі на кожну зареєстровану особу становив 8,72 кв. м (43,6:5=8,72 кв.м) при рівні забезпеченості житловою площею для визнання особи потребуючою поліпшення житлових умов у 6 квадратних метрів.

Норми житлового законодавства в зазначеній частині (стаття 34, 48 ЖК України) не втратили чинності на час розгляду питання виконавчим комітетом і судом, тому із врахуванням жилої площі квартири та кількості членів сім»ї у відповідача не було підстав для визнання позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов.

Суд першої інстанції встановивши, що жила площа на кожного члена сім»ї позивача перевищувала встановлену чинними нормативно-правовими актами норму, за якими особа визнається такою, що потребує поліпшення житлових умов, на час розгляду заяви про взяття позивача на облік, ні позивач, ні члени його сім»ї не були такими, що потребували поліпшення житлових умов в розумінні вимог чинного законодавства, що свідчить про правомірні дії службових осіб при вирішенні цього питання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року без зміни.

ОСОБА_8 набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_9

ОСОБА_10