Справа № 504/4280/17
провадження №2/504/1097/18
08.11.2018смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Вінської Н.В.,
за участю секретаря Білаш А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В обґрунтування позову зазначив, що 17.08.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв в нього в борг 800,00 дол. США, зобовязавшись повернути його до 01.09.2017 року. Однак станом на теперішній час відповідач борг не повернув, на прохання про добровільне погашення боргу не реагує, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не зявився подавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність.
Відповідач в судове засідання не зявився про дату час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши оригінал розписки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наданої розписки, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг вісімсот доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.09.2017 року /а.с.17/
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.
Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що письмовий договір позики від 17.08.2015 року, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання, оскільки укладений у відповідності до вимог статті 1047 ЦК України;
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 192, 533, 599, 631, 1046-1049 ЦК Українита на підставі ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280,282 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КМ 712137 виданий 27.04.2011 року Комінтернівським РВ в Одеській області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в розмірі 640,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.В. Вінська