Номер провадження: 22-ц/785/5319/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Справа № 520/14287/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Бескровного Я.В. 06 квітня 2017 року,

встановив:

У листопаді 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду у розмірі - 92 034 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 11.08.2017 р. з вини ОСОБА_5, який керував автомобілем «Пежо», сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілю «Ніссан Лаурел», під його керуванням, завдано механічних пошкоджень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.04.2018 р. вищезазначений позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у якості відшкодування матеріальної шкоди - 92 034 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щовласником автомобіля «Ніссан Лаурел», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, є ОСОБА_4.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.09.2017 р. та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 8.11.2017р. у справі про адміністративне правопорушення №509/3186/17 встановлено, що 11.08.2017 р., о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_5 біля Таїровського цвинтаря, 5 Овідіопольського району Одеської області, керував автомобілем «ПЕЖО», д.н.з. НОМЕР_7., не врахував дорожні умови, не обрав безпечну швидкість та не впорався з керуванням. Внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «НІССАН», д.н.з. НОМЕР_1, який стояв на узбіччі. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_5 порушив п. 12.1 ПДР.

Отже, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82, ст. 6 ЦПК України ця обставина встановлена і доказуванню не підлягає.

У цивільній справі 6-2808цс15 Верховний суд України висловив правову позицію, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Сума матеріальної шкоди завданої внаслідок вказаної ДТП складає - 91 034 грн., що підтверджується Звітом визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку виконаного СОД МП «Універсал-ЛТД» ООО, за проведення якого позивачем сплачено - 1 000 грн..

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як винуватець у скоєнні ДТП, на підставі ч. 1 ст. 1187, ст. 1192 ч. 2 ЦК України повинен сплатити позивачу реальні збитки - 92 034 грн. (91034+1000), а тому порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню.

Щодо заперечень сторони відповідача суд зазначає наступне.

Оцінивши вищевказаний звіт суд приходить о висновку, що він є належним доказом реальних збитків, оскільки при його виконанні були враховані значення коефіцієнта фізичного зносу автомобілю позивача, а отже відповідає вимогам ст. ст. 77, 78 ЦПК України, а оскільки сторона відповідача не заявила клопотань про призначення відповідної експертизи, суд відхиляє такі заперечення.

Такий висновок суду відповідає практиці Верховного Суду України, згідно якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.(а. с. 69 - 71).

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що наданий позивачем висновок експерта складений упереджено та не об'єктивно, оскільки вказано про трудоємкість робіт по обслуговуванню автомобіля «ВАЗ». У висновку вказано, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить - 91 034 грн., а розмір матеріальної шкоди - 41 524 грн..

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_6 відзиву на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду, безпідставність апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, правильно встановив обставини по справі, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди, витрат на виготовлення Звіту. Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, частина 1 статті 1187 ЦК України регламентує, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухових і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки беззаперечно встановлено завдання шкоди з вини ОСОБА_5 правильним є висновок суду про необхідність стягнення з відповідача завданих збитків.

Доводи апелянта про те, що наданий позивачем висновок експерта складений упереджено та не об'єктивно, оскільки вказано про трудоємкість робіт по обслуговуванню автомобіля «ВАЗ» та вимоги про повну відому в задоволені позову, колегія суддів відхиляє, виходячи з встановлених по справі обставин. Крім того, апелянт заперечуючи проти наявного у справі Звіту, свого варіанту розрахунку матеріальної шкоди не надав.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо розміру збитків.

Як вказувалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування реальних збитків.

Відповідно до наявного у справі Звіту від 05.09.2017 р. № 287/08/17 авто-товарознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Ніссан Лаурел», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 10 - 25), вартість матеріальної шкоди становить - 41 524,16 грн..

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що пошкоджений автомобіль на час розгляду справи не відремонтовано. Таким чином, розмір реально проведених витрат на здійснений ремонт автомобіля «Ніссан Лаурел» матеріали справи не містять.

Згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт (а. с. 7) за виготовлення вищевказаного Звіту позивач сплатив - 1 000,00 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача не обхідно стягнути збитки у розмірі - 41 524,16 грн. = 41 524,16 грн. + 1 000,00 грн..

Доводи апелянта про те, що у Звіті визначено розмір матеріальної шкоди у сумі - 41 524 грн., є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є обґрунтованою частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвело до помилкового визначення розміру збитків, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в цій частині і як наслідок в частині стягнення судового збору за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам (46%), необхідно стягнути: 1) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі - 419,06 грн.; 2) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі -737,91 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року- змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_8) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 41 524 (сорок одна тисяча п'ятсот двадцять чотири) грн. 16 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_8) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) судовий збір у сумі - 419 (чотириста дев'ятнадцять) 06 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) на користь ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_8) судовий збір у сумі -737 (сімсот тридцять сім) грн. 91 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова