<Справа № 375/1059/18 Провадження № 2/375/363/18 Строка звіту ___Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Голік Н.О.

за участі секретаря - Куць В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що 18.10.2012 між позивачем та і відповідачем у справі був укладений кредитний договір шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 9722.20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості має здійснюватися шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячний платіж) починаючи з 01 по 25 число кожного місяця.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 02.05.2018 рахується заборгованість у сумі 24492.81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6783.50 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5581.33 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 11610.32 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 517.66 грн..

Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1762.00 грн.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.

Дослідивши надані суду позивачем письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 18.10.2012 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання Генеральної угоди та заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг відповідно до умов якого на ім'я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 9722.20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості має здійснюватися шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячний платіж) починаючи з 01 по 25 число кожного місяця.

Позичальник підтвердив своїм підписом у Генеральній угоді свою згоду, що підписана ним Генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.5, п.2.8 Генеральної угоди, позичальник зобов'язується повенути суму кредиту, відсотки та винагороду. У разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочки.

Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди в разі порушення позичальником строків погашення заборгованості останній сплачує банку штраф у розмірі 1337.66 грн..

Кінцевий строк погашення заборгованості по договору зазначено у п. 1.1.3 Генеральної угоди.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за ним станом на 02.05.2018 рахується заборгованість у сумі 24492.81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6783.50 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5581.33 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 11610.32 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 517.66 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 611, 612, 624, 625, 631,638, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідного до ч. 2 ст. 1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст.1050 цього Кодексу визначає наслідки порушення договору позичальником: «…якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому».

За вимогами ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором, який позивач долучив до матеріалів справи, містить інформацію щодо предмета доказування - наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, сумнівів у суду не викликає, а тому на переконання суду є належним та допустимим доказом такої обставини у сукупності з іншими отриманими у справі доказами.

Позаяк, суд не вбачає підстав для одночасного стягнення з відповідача на користь позивача зазначених у розрахунку пені та штрафу і виходить при цьому із наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а. с. 16), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 16, 29) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 № 6-1374цс17.

За викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заявленого розміру пені.

На підставі викладеного порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості на загальну суму 23975.15 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом - 6783.50 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5581.33 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 11610.32 грн.

Позов таким чином підлягає частковому задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати в сумі 1 724.75 грн. підлягають у відповідності до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 551, 611, 612, 624, 625, 631, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1, р/р 3111, МФО 305299, , заборгованість за кредитним договором в сумі 23975.15 (двадцять три тисячі девятсот сімдесят пять) грн..15 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат 1 724.75 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) грн..75 коп., а всього 25699.90 (двадцять пять тисяч шістсот девяносто девять) грн. 90 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О.Голік

Рішення набуло законної сили "_____"_______________20___