Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 161/6317/16-ц

провадження № 61-36615св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року у складі судді: Рудської С. М. та постанову апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між банком та ОСОБА_4 23 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 42300 доларів США зі сплатою 13,90% річних на строк до 23 жовтня 2017 року. Договором передбачена можливість встановлення нового розміру процентної ставки, а також штрафні санкції.

Позичальник ОСОБА_6 не виконувала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 11 травня 2016 року утворилася заборгованість по кредиту на суму 14 661,57 доларів США, з яких 11 931,72 доларів США - непогашений кредит, 2 729,85 доларів США - несплачені проценти, а також заборгованість по сплаті пені у розмірі 51 842,83 грн, з яких 37 112,41 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 14 730,42 грн - пеня за прострочення сплати процентів. Вказані кошти позивач просив стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 жовтня 2007 року в сумі 14 661,57 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 51 842,83 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_4 порушила взяті на себе зобов'язання і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2007 року № 0. Суд першої інстанції вважав, що відповідач належним чином повідомлена про день, час, місце розгляду справи.

Погодившись із висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що розгляд судом першої інстанції справи у відсутності відповідача не вплинуло на правильність ухваленого рішення, оскільки жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог та щодо того, що розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня - відповідач як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надала. Крім того, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за рухом справи в суді, сторона відповідача суду апеляційної інстанції не надала.

У травні 2018 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про дату, час і місце судового засідання на 05 жовтня 2017 року і суд апеляційної інстанції ці процесуальні порушення не виправив. Вказує, що банк не надав оригіналів первинних документів, що стосуються видачі кредиту.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_4 повідомляла суду першої інстанції свою адресу: АДРЕСА_1, 43025. Ця адреса вказувалася, зокрема у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 80-82), копії довіреності від 05 серпня 2016 року (а. с. 83), запереченні (а. с. 98 - 99), клопотанні про призначення судово-економічної експертизи (а. с. 113 - 114). Крім того на цю адресу судом першої інстанції направлялися судові повістки, які були вручені відповідачу (а. с. 96, 138).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 05 жовтня 2017 року о 09 год 30 хв.

Про дату, час і місце судового засідання на 05 жовтня 2017 року ОСОБА_4 направлялася судова повістка від 13 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2, яка повернулася до суду із поміткою «через не запит» (а. с. 219).

Тобто, ОСОБА_4 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Тлумачення пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України свідчить, що судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, якщо учасник справи був не повідомлений про судовий розгляд і такий учасник саме свою касаційну скаргу обґрунтовує такою підставою.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналіз змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 свідчить, що в апеляційній скарзі (а. с. 242 - 243) вказувалося про неповідомлення судом першої інстанції належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Проте суд апеляційної інстанції на пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України не звернув увагу.

Вказівка суду апеляційної інстанції про те, що ці процесуальні порушення суду першої інстанції не впливають на правильність ухваленого рішення, оскільки жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог та щодо того, що розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня - відповідач як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надала, а також доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за рухом справи в суді, сторона відповідача суду апеляційної інстанції не надала, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов'язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року скасувати.

Справу № 161/6317/16-ц направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель