Справа № 344/8614/18
Провадження № 2/344/3385/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

20 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретарів Стефанець Г.Я., Орнат Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Артемівського районного суду міста Луганська від 23 вересня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач має намір поїхати з дитиною за кордон для відпочинкових та оздоровчих цілях. Батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, що суперечить інтересам дочки. За вказаних обставин просила суд надати дозвіл на виготовлення дитині проїзних документів до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: Республіка Болгарія, Грецька Республіка, Республіка Естонія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка. Королівство Швеція; Туреччини, Єгипту, Канади, Сполучених Штатів Америки, Домініканської Республіки, Швейцарії, Чорногорії, Сінгапуру, Австрії, Аргентини, Бразилії, Перу. Чилі, Мексики, Ізраїлю, Норвегії, Об'єднаних Арабських Еміратів, Саудівської Аравії, Катару, Кувейту, Грузії, Республіки Арменії, Азербайджанської Республіки, Російської Федерації, Королівство Норвегії, Республіки Білорусь, Шрі Ланки, Тунісу, Таїланду, Мальдівської Республіки, Мальдіви, Республіка Індія, Республіка Індонезія, Абхазія, Багамські острови, Барбадос, Бразилія, Домініканська Республіка, Індія, Індонезія, Ісландія, Ірландія, Канада, Кіпр, Китай, Куба, Мальдівські острови, Мексика, Монако, Маршалові острови, острова Балі, на тимчасово окуповану територію Луганської області з метою оздоровлення та відпочинку та дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон доньки за кордон без згоди батька ОСОБА_4 до повноліття дитини.

10 грудня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, без дозволу (згоди) та супроводу батька до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: Республіка Болгарія, Грецька Республіка, Республіка Естонія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка. Королівство Швеція; Туреччини, Єгипту, Канади, Сполучених Штатів Америки, Домініканської Республіки, Швейцарії, Чорногорії, Сінгапуру, Австрії, Аргентини, Бразилії, Перу. Чилі, Мексики, Ізраїлю, Норвегії, Об'єднаних Арабських Еміратів, Саудівської Аравії, Катару, Кувейту, Грузії, Республіки Арменії, Азербайджанської Республіки, Російської Федерації, Королівство Норвегії, Республіки Білорусь, Шрі Ланки, Тунісу, Таїланду, Мальдівської Республіки, Мальдіви, Республіка Індія, Республіка Індонезія, Абхазія, Багамські острови, Барбадос, Бразилія, Домініканська Республіка, Індія, Індонезія, Ісландія, Ірландія, Канада, Кіпр, Китай, Куба, Мальдівські острови, Мексика, Монако, Маршалові острови, острова Балі, надати дозвіл ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_4 оформляти документи для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку пункту 19 частини 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки останнім відомим місцем його проживання є район проведення антитерористичної операції (Операції об'єднаних сил).

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям. Шлюб їх розірвано на підставі рішення Артемівського районного суду міста Луганська від 23 вересня 2011 року (а.с. 15).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 11 червня 2009 року Артемівським відділом РАЦС Луганського МУЮ (а.с.11) сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час позивач з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 18 листопада 2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 16).

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Відповідно до статті 141 СК України Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

У відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Питання в'їзду громадян, що не досягли 16-річного віку до тимчасово неконтрольованої території України та виїзду із неї, а також тих осіб регулюється наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 14 квітня 2017 року № 222ог, яким затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

Пунктом 5.1.1 вказаного порядку встановлено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України чи на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, враховуючи його тимчасовий характер, не стосується питання місця проживання дитини та не повинно порушувати прав щодо дитини того з батьків, без згоди якого такий дозвіл надається.

Однак, позивач у позовній заяві просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дочки за межі України без згоди батька до повноліття дитини, не вказуючи при цьому конкретної країни прямування, що в свою чергу суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з один із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення (справа № 14-244цс18 від 04 липня 2018 року).

Позивач не довела суду дійсного наміру на тимчасовий виїзд дитини за кордон, не надала жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, тобто того, що дитина потребує оздоровлення, не вказала чітко країну до якої відбудеться виїзд та конкретний час перебування дитини за кордоном.

Також, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів про звернення до відповідача із проханням надання останньою згоди на виїзд дитини за межі України із визначенням держави прямування, мети поїздки та відповідного часового проміжку перебування в цій державі до подання вказаного позову до суду, як і доказів його відмови у наданні дозволу у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру.

Таким чином законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141, 157 СК України.

Вирішуючи вимогу позову про надання дозволу на виїзд дитина на територію окупованої території Луганської області з метою відвідування родичів та батька дитини, суд вважає що перетин дитиною лінії зіткнення може поставити під загрозу її життя та здоров'я, а в разі необхідності родичі чи батько не позбавлені законом можливості самостійно відвідати малолітню ОСОБА_5 у м. Івано-Франківську.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 141, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного Кодексу України керуючись ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 280-283 Цивільного процесуального Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2018 року.