Провадження №2/389/655/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.,

при секретарі - Данильчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Другої селищної ради Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання передання у власність земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 Другої селищної ради Кіровоградської області, в якому просить: визнати бездіяльність відповідача, яка полягала у не затверджені проекту землеустрою, протиправною; зобовязати відповідача затвердити проект землеустрою та передати йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,5199 га з кадастровим номером :60:014:0001, яка знаходиться на території ОСОБА_2 Другої селищної ради Кіровоградської області по вулиці 40 років Перемоги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 жовтня 2015 року звернувся до ОСОБА_2 другої селищної ради Кіровоградської області з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території ОСОБА_2 Другої селищної ради. За результатами розгляду його клопотання ОСОБА_2 селищна рада 05 жовтня 2015 року прийняла рішення №439 «Про врегулюваня земельних відносин», відповідно до якого надала йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Після чого, у сертифікованого землевпорядника він замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, який пройшов погодження у відповідності до ст.186-1 Земельного кодексу України та обовязкову державну експертизу землевпорядної документації. Також, державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 29 серпня 2016 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки, яка йому відводиться з присвоєнням кадастрового номеру :60:014:0001. У подальшому він неодноразово подавав проект землеустрою на затвердження та передачу у власність земельної ділянки, однак отримував відмову. Так, 26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 Другою селищною радою прийняте рішення №103, про відмову у затвердженні проекту землеустрою. А 26 листопада 2017 року отримав ще одну відповідь Ф-246/02-24 зі змісту якої вбачається, що за його заявою рішення не прийняте. За вказаних обставин, вважає, що бездіяльність ОСОБА_2 Другої селищної ради, яка полягає у незатверджені проекту землеустрою є протиправною, проект землеустрою повинен бути затверджений та йому повинна бути передана у приватну власність земельна ділянка.

В судовому засіданні постало питання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, тобто спір у цій справі не має ознак приватноправового, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч. 1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень ст.122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч.2 ст.123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

За приписами ч.6 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.,ч.10, 13, 14 ст.123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.«а»,«б»,«в», «г» ст.12 ЗК України, п. 1 ч.1 ст. 17 КАС України вирішив, що: положення п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Його право не реалізоване внаслідок бездіяльності відповідача - ОСОБА_2 Другої селищної ради Кіровоградської області, яка полягає у не затвердженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судом не встановлено.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначений висновок є аналогічним висновкам ОСОБА_3 Верховного Суду викладені у подібних справах, зокрема у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Сплачений позивачем судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись, п.1 ч.1 ст.255, ч.2 ст.256, 260, 261, 351 ст.142 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Другої селищної ради Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання передання у власність земельної ділянки, закрити.

Роз'яснити позивачу, що заявлені ним вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір згідно з квитанцією №19044 від 23 травня 2018 року в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання:ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач - ОСОБА_2 селищна рада, , місцезнаходження:вул. Перспективна, 51 смт Знамянка Друга Кіровоградської області.

Дата складення повного тексту ухвали 27 грудня 2018 року.

Суддя Знамянського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4