Справа № 132/4464/18
Провадження № 2/132/1158/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи-Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи-Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області, про тлумачення заповіту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати-ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5596 га, розташовану на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого головою Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 12.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 25.06.2002 року №171 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128.

За життя 06.08.1999 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належне їй право на земельну частку (пай) в розмірі 4,40 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Поділля-1» в с.Мончинці згідно сертифіката НОМЕР_2 від 05.08.1997 року, заповідає своїй дочці-ОСОБА_1.

Згідно довідки відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 0-2-0.181-1231/124-18 від 23.10.2018 року відповідно до записів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю по Нападівській сільській раді ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, на земельну ділянку загальною площею 4,5596 га, зареєстрований 12.08.2002 року за №128 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

В передбачений законом 6-місячний термін вона, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, після смерті матері у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України.

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах, а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі вищевикладеного, вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавиці ОСОБА_4 було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За вказаних обставин звернулася в суд з даним позовом.

Позивач в підготовче засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, згідно заяви від 20.12.2018 року, зареєстрованої секретарем виконавчого комітету Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області в реєстрі за №42, позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності.

Представник заінтересованої особи в підготовче засідання не з'явився, проте від завідуючої Калинівською державною нотаріальною конторою Вінницькї області Василишиної Л.В. надійшов лист №1814/01-16 від 18.12.2018 року згідно якого проти задоволення позову не заперечує, розгляд справи просить провести за відсутності представника нотаріальної контори.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача-ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5596 га, розташовану на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого головою Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 12.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 25.06.2002 року №171 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128.

За життя 06.08.1999 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належне їй право на земельну частку (пай) в розмірі 4,40 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Поділля-1» в с.Мончинці згідно сертифіката НОМЕР_2 від 05.08.1997 року, заповідає своїй дочці-ОСОБА_1.

Згідно довідки відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 0-2-0.181-1231/124-18 від 23.10.2018 року відповідно до записів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю по Нападівській сільській раді ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, на земельну ділянку загальною площею 4,5596 га, зареєстрований 12.08.2002 року за №128 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина вже на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,5596 га.

В передбачений законом 6-місячний термін вона, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, після смерті матері у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору, про що свідчить витяг №5188370 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи.

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах, а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За своїм змістом розпорядження спадкодавиці ОСОБА_4 було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач не може оформити спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_4, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельна частка (пай), а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_4 06.08.1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №37, дублікат якого виданий виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 30.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №12 на користь позивача.

При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п.17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту право ОСОБА_4 на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом серії НОМЕР_3, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавицею не було внесено змін до заповіту.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_4 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Отже, право власності на земельну ділянку площею 4,5596 га, розташовану на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у ОСОБА_4 виникло після одержання нею державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого головою Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 12.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 25.06.2002 року №171 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).

Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті ОСОБА_4, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого головою Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 12.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 25.06.2002 року №171 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5596 га, розташована на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь ОСОБА_1 остання заповідала їй саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вона була.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1267, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 06.08.1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №37, дублікат якого виданий виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 30.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №12 наступним чином: майно, яке входить до складу спадщини-належне ОСОБА_4 право на земельну частку /пай/ розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Поділля-1» с.Мончинці згідно сертифіката серія НОМЕР_3, відповідає майну, на яке ОСОБА_4 видано 12.08.2002 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, головою Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 12.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 25.06.2002 року №171 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128-земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5596 га, розташованій на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: