Справа № 346/2575/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/233/18
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року у складі судді Потятинника Ю.Р., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 95800 грн. У грудні 2016 року позивач пред»явила позов про стягнення з відповідача за тим же договором позики боргу у розмірі 9584 євро, що становить 267297,76 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у червні 2015 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого вона передала відповідачу кошти в розмірі 10000,00 євро та 100000,00 грн. Факт передання відповідачу коштів підтверджується виданою ним розпискою.

Згідно умов даного договору позичальник зобов»язувався починаючи з 01.07.2015 року протягом двох років виплатити рівними частинами зазначені сумі позики з щомісячною сплатою в кінці кожного місяця відповідно 416,00 євро та 4200,00 грн. Свої зобов»язання в частині повернення частин позики відповідно до умов договору відповідач не виконав та допустив прострочення повернення частини позики, яка станом на 21 квітня 2016 року становить 95 800 грн та станом на 28 жовтня 2016 року 9 684 євро в іноземній валюті, тому позивач просила стягнути з відповідача заборгованість за даним договором у судовому порядку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог, з тих підстав, що розпискою від 06 червня 2015 року не підтверджено факт передачі грошей, оскільки ні дати отримання грошей ОСОБА_2, ні суми отриманих коштів в розписці не зазначено, також не вказано що зобов»язання сплачувати кошти носить характер позики.

Апелянт вказала, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов»язання повернути ці кошти позивачу. Оскільки у визначений у розписці строк кошти повернуті не були, в позивача були підстави для звернення з даним позовом.

Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги покази свідка, оскільки законом не допускається свідчення свідків, як засіб доказування факту виконання своїх зобов»язань за правочином.

Пояснення відповідача про те, що дана розписка була надана як гарантія співпраці у сфері виготовлення та продажу меблів не відповідає дійсності, оскільки не підтверджена жодними документами чи укладеними договорами.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали доводи скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги заперечила, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що розпискою від 06 червня 2015 року не підтверджено факту передачі грошей, оскільки ні дати отримання грошей ОСОБА_2, ні суми отриманих коштів в розписці не зазначено, а також не зазначено, що зобов»язання сплачувати кошти носить характер позики.

Однак такий висновок суду не відповідає зібраним доказам по справі.

Положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України (в редакції чинній станом на час пред»явлення позову) так і положеннями ст. ст. 12,13 ЦПК України чинного станом на час постановлення судом рішення передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернулась в суд про стягнення коштів за договором позики.

На підтвердження факту передачі за договором позики коштів позивач посилалась на розписку від 06 червня 2015 року, написану власноручно ОСОБА_2

Так, згідно зазначеної розписки ОСОБА_2 зобов»язався із 01 липня 2015 року терміном на 2 роки виплатити рівними частинами суму 10 тисяч євро і 100 тисяч гривень. Термін проплати кінець поточного місяця жительці м. Івано-Франківська ОСОБА_1 сума щомісячної проплати 416 євро та 4200 грн (а.с. 5 т.2).

Відповідно до положень ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частино першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам.

Наявність між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2, яка підтверджує як обов»язок останнього на протязі двох років виплатити рівними частинами ОСОБА_1 суму 10 тисяч євро та 100000 грн. так і факт отримання боржником зазначених коштів за договором позики.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог про стягнення боргу за договором позики посилався на те, що ОСОБА_7 не передавала йому будь-яких коштів, а розписка ним видана як гарантія співпраці у сфері виготовлення та продажу меблів не представив суду будь-яких доказів з даного приводу.

Відповідач не надав суду належного обґрунтування того, яким чином визначений у власноручно написаній ним розписці його обов»язок виплатити ОСОБА_7 рівними частинами суму 10 тисяч євро та 100 тисяч гривень на протязі двох років підтверджує чи слугує гарантією співпраці у сфері виготовлення та продажу меблів.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що згідно інформації з державного реєстру позивач ОСОБА_7 з 2010 року зареєстрована як підприємець, видом її діяльності є посередництво, зокрема у торгівлі деревиною, меблями, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 2004 році підприємцем по виробництву меблів - не дає підстав для висновку, що між сторонами не могло існувати позикових відносин як фізичними особами.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що розписка ОСОБА_2 від 06 червня 2015 року не підтверджує факт передачі грошей є необґрунтованим, а тому постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позов ОСОБА_7 задоволено, то з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору при зверненні з позовом до суду та за подання апеляційної скарги, що складає 9119, 47 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ( і/н НОМЕР_1 , проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, (проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 борг у сумі 9584 (дев»ять тисяч п»ятсот вісімдесят чотири) євро, що в гривневому еквіваленті становить 267297 (двісті шістдесят сім тисяч двісті дев»яносто сім гривень) 76 коп, 95800 (дев»яносто п»ять тисяч вісімсот) гривень та 9119 (дев»ять тисяч сто дев»ятнадцять гривень) 47 коп понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

ОСОБА_8