Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 542/1526/15-ц

провадження № 61-7877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Бондаревської С. М., Омельченко Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданого злочином.

В обгрунтування позову зазначив, що 24 березня 2015 року вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 86 КК України. Після ухвалення вироку ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії із заявою про сплату страхового відшкодування, алейому відмовлено у зв'язку з пропуском строку на звернення з заявою про страхове відшкодування.

01 грудня 2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_3, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої злочином. Просив стягнути з цивільного відповідача на свою користь грошові кошти, а саме: матеріальну шкоду - 194 314,00 грн, моральну шкоду - 50 000,00 грн, за проведення оцінки майна - 1 550,00 грн (а.с. 7-9).

26 травня 2016 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої злочином. Просив суд стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь 50 000,00 грн страхового відшкодування та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, стягнути з ОСОБА_3 на свою користь майнову шкоду у розмірі 144 314,00 грн, моральну шкоду у розмірі 45 000,00 грн, стягнути з відповідачів у справі солідарно на свою користь витрати за проведення робіт з визначення матеріального збитку та утилізаційної вартості у сумі 1 500,00 грн, стягнути з відповідачів понесені судові витрати (а.с. 181).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн страхового відшкодування та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 104 817,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення робіт з визначення матеріального збитку та утилізаційної вартості в сумі 1 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач має право на страхове відшкодування та право на відшкодування моральної шкоди. Сам факт порушнення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено. Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, в частині стягнення солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 витрат за проведення робіт з визначення матеріального збитку та утилізаційної вартості в сумі 1 500,00 грн, в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судового збору в розмірі 557,50 грн скасовано та ухвалено нове рішення. В позові ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої злочином відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування з порушенням річного строку, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Задовольняючи позов у частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, суд першої інстанції не навів правові підстави та не обгрунтував, якою нормою матеріального права він керувався. Полісом № АС/1939484 від 06 червня 2013 року не передбачений ліміт відповідальності за моральну шкоду, тому вимоги в цій частині є необгрунтованими (т.1 а.с. 94).

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення в частині скасування рішення суду першої інстанції та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції.

07 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

У січні та у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»на касаційну скаргу ОСОБА_2

У лютому2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєному злочині. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосується страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Позивач належним чином обґрунтував та розмежував між відповідачами у справі вимоги щодо відшкодування як майнової так і моральної шкоди.

Заперечення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на касаційну скаргу мотивовано тим, що правовий висновок суду апеляційної інстанції підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року, у якій касаційний суд дійшов висновку, що позивачем порушено порядок та умови отримання страхового відшкодування, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законодавець чітко зазначив, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі, якщо потерпілий подасть заяву про страхове відшкодування зі спливом одного року після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечень на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19 грудня 2013 року близько 18 год. 30 хв. на автодорозі Полтава - Олександрія у напрямку м. Полтава рухався автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який, не вибравши безпечної швидкості, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався попереду нього в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобіль НОМЕР_2, перетнув смугу зустрічного руху та з'їхав у кювет. У момент виїзду автомобіля НОМЕР_2, на смугу зустрічного руху на вищевказаній ділянці зазначеної автодороги в напрямку з м. Полтава рухався автомобіль НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, який в умовах створеної аварійної дорожньої ситуації, з метою уникнення зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку.

Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (т.1 а.с. 45-46).

Потерпілим у кримінальній справі є водій автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_5

Власником автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_2 ( т. 1 а.с.44).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом № АС/1939484 від 06 червня 2013 року з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну 50 000,00 грн, з франшизою - нуль (т.1 а.с.94).

Із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 27 лютого 2014 року (т. 1, а. с. 95-96).

06 березня 2014 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «NissanSunny» д.н.з. НОМЕР_3, про що складено відповідний акт з детальним описом пошкоджень (т. 1, а. с. 97-102).

Згідно із звітом про оцінку транспортного засобу № 11377 від 17 березня 2014 року, проведеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, за заявою ПрАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_3, складає 88 242,72 грн, відновлювальний ремонт є недоцільним з економічної точки зору (т. 1 а. с.103-105).

06 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування (т.1 а.с.108).

Листом від 22 липня 2015 року № 3182/18 ОСОБА_2 повідомлений ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відмову у здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з пропущенням річного строку зі зверненням з відповідною заявою (т. 1, а. с. 109).

Звітом про оцінку майна № 676 від 24 листопада 2015 року, виконаного Публічним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» встановлено, що станом на 17 листопада 2015 року вартість матеріального збитку становить 194 314,00 грн, утилізаційна вартість становить 39 497,00 грн (т. 1 а. с.16-75).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цьогоЗакону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; -неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц.

Ураховуючи вказані вище положення закону Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання ДТП - 19 грудня 2013 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 06 травня 2015 року), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» правомірно відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування шкоди, а не здоров'ю і річний строк обчислюється з моменту настання події (ДТП), а не з дати вироку.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини та надавати оцінку доказам у справі.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник Г.І. Усик