Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 752/18903/14-ц

провадження № 61-2363св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Котули Л. Г., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

(далі - ПАТ «ХК «Київміськбуд», компанія) та просив стягнути з відповідача пеню за неналежне виконання зобов'язання у сумі 69 501, 78 грн.

Пред'явлений позов ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що між сторонами 18 лютого 2013 року укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 428/РН-К, за умовами якого позивач придбав у ПАТ «ХК «Київміськбуд» майнові права на квартиру АДРЕСА_1. На виконання умов зазначеного договору відповідач зобов'язався передати ОСОБА_3 майнові права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав мали бути проведені сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення остаточних розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським БТІ. На день підписання договору вартість майнових прав на квартиру складає 1 045 900, 73 грн, виходячи з вартості майнових прав у перерахунку за 1 кв. м - 9 826, 20 грн, оплату яких покупець зобов'язався здійснити у розмірі 98 % їх вартості, з урахуванням затверджених компанією на момент оплати знижок за встановленим графіком; іншу частину вартості майнових прав на квартиру, що залишається неоплаченою, покупець оплачує після обмірів БТІ на підставі даних технічного паспорта на квартиру, за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв. м, яка діяла на момент останнього поточного платежу.

27 лютого 2013 року ОСОБА_3 сплатив 1 025 100, 00 грн, що підтверджується квитанцією про оплату від 27 лютого 2013 року № 362720028 і свідчить про виконання ним своїх зобов'язань перед відповідачем. Остаточною датою виконання зобов'язання відповідача перед позивачем із введення будинку в експлуатацію зазначено 31 грудня 2013 року.

ПАТ «ХК «Київміськбуд» не виконало зобов'язань зі спорудження об'єкта будівництва та введення його в експлуатацію до 31 грудня 2013 року, а пунктом 4. 2. договору купівлі-продажу майнових прав визначено, що за неналежне виконання своїх зобов'язань продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «ХК «Київміськбуд» задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 69 501, 78 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач зобов'язався ввести будинок в експлуатацію в IV кварталі 2013 року, взяті на себе зобов'язання у строк, передбачений договором, не виконав. Також відповідач не виконав умови пункту 6.2 договору щодо повідомлення покупця про дату передачі будинку під заселення протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання, а у позивача виникло право на стягнення пені. Стягуючи з відповідача на користь позивача пеню за період з 01 січня 2014 року до 09 листопада 2015 року, суд першої інстанції керувався тим, що введення в експлуатацію будинку у четвертому кварталі 2013 року не відбулося, станом на 09 листопада 2015 року позивач не отримав майнові права на квартиру згідно з актом приймання-передачі, а тому у позивача виникло право на стягнення пені за період з 01 січня 2014 року до 09 листопада 2015 року.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «ХК «Київміськбуд» пені за неналежне виконання зобов'язання з тих міркувань, що стягнення пені можливе лише за невиконання грошового зобов'язання, яке за змістом договору купівлі-продажу майнових прав не виникло у відповідача, є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень статей 546, 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) є видом забезпечення виконання будь-якого зобов'язання, а не тільки грошового. Таким чином, стягуючи з ПАТ «ХК «Київміськбуд» пеню за несвоєчасне та неналежне виконанням договірних зобов'язань, суд першої інстанції правомірно виходив із вартості придбаних позивачем майнових прав. Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції невірно оцінено надані позивачем докази на підтвердження повного виконання позивачем умов договору, не узгоджуються із встановленими обставинами у справі. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідач, не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2016 року звернувся із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просив суд касаційної інстанції скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року і рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» зобов'язалось передати покупцю майнові права на квартиру за умови прийняття будинку в експлуатацію та у разі сплати покупцем 100 % вартості квартири. Також зазначило, що пенею є вид неустойки, яка забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання зобов'язання, з огляду на що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки у відповідача перед позивачем не існувало грошового зобов'язання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2016 року у справі відкрито касаційне провадження, ухвалою від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За правилом підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 18 січня 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок про задоволення касаційної скарги.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 лютого 2013 року між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_3 укладено договір

купівлі-продажу майнових прав № 428/РН-К.

За умовами договору ПАТ «ХК «Київміськбуд» продає, а ОСОБА_3 придбаває майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 1.4, 3.1, 3.2, 6.1 компанія зобов'язана передати покупцеві майнові права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав, після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським БТІ. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення акту приймання-передачі майнових прав; на день підписання цього договору вартість майнових прав на квартиру складає 1 045 900, 73 грн, виходячи з вартості майнових прав у перерахунку на 1 кв. м - 9 826, 20 грн, у тому числі ПДВ; покупець здійснює оплату 98, 00 % вартості майнових прав з урахуванням затверджених компанією на момент оплати знижок. За умови відповідної оплати вартості об'єкта застосовується знижка у розмірі 10, 00 %.

Покупець зобов'язується оплатити вартість предмета договору за наступним графіком: кількість кв. м 104, 32 оплатити до 04 березня 2013 року. У разі якщо покупцем перший платіж здійснено у встановлений договором строк, то сума першого платежу визначається виходячи із вартості одного квадратного метра, зазначеного у пункті 3.1 цього договору. Іншу частину вартості майнових прав на квартиру, що залишилися неоплаченими (окрім оплачених 98% згідно з графіком, зазначеним у пункті 3.2.), покупець оплачує після обмірів БТІ на підставі даних технічного паспорту на квартиру за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв. м, яка діяла на момент здійснення покупцем останнього поточного платежу; компанія, яка виступає в цьому договорі як продавець, приймає на себе зобов'язання перед покупцем вчинити дії, спрямовані на спорудження об'єкта будівництва; під об'єктом капітального будівництва компанія розуміється житловий будинок, адреса забудови: АДРЕСА_1, серія будинку каркасно-монолітний, кількість поверхів 24, запланований термін введення в експлуатацію IV квартал 2013 року.

ОСОБА_3 27 лютого 2013 року сплатив на рахунок отримувача ПАТ «ХК «Київміськбуд» грошові кошти на загальну суму 1 025 100, 00 грн, що підтверджується квитанцією про оплату від 27 лютого 2013 року № 362720028.

Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта видано 23 грудня 2014 року.

Передачу та приймання майнових прав документально між сторонами не оформлено.

Пунктом 4.2 договору встановлена відповідальність компанії за неналежне виконання своїх зобов'язань у вигляді сплати покупцю пені у розмірі 0, 01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з пунктом 6.2 договору компанія як особа, яка виконує функції замовника/забудовника будівництва об'єкта будівництва в особі співробітників управління продажу, після завершення його спорудження та введення в експлуатацію, зобов'язується повідомити покупця засобами телефонного зв'язку або письмовим повідомленням, як власника майнових прав на квартиру, яка є частиною об'єкта будівництва, про дату передачі будинку під заселення протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта.

Зобов'язання компанії визначені у пункті 2.2 договору, якими є: приймати від покупця оплату вартості майнових прав на квартиру в строки і на умовах, визначених договором; передати майнові права після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів; надавати покупцеві на письмову вимогу копію цього договору, довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав на квартиру та акта прийому-передачі майнових прав; у тридцятиденний термін видати покупцеві довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав.

Зазначені умови договору погоджені сторонами та не оспорені у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Судами встановлено, що сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта, серії НОМЕР_1, ПАТ «ХК «Київміськбуд» видано 23 грудня 2014 року.

Стосовно доводів касаційної скарги ПАТ «ХК «Київміськбуд» про зобов'язання передати покупцю майнові права на квартиру за умови прийняття будинку в експлуатацію та у разі сплати покупцем 100 % вартості квартири, чого позивачем вчинено не було, Верховним Судом враховано, що підставами позову ОСОБА_3 визначив не порушення відповідачем зобов'язання з передачі йому майнових прав на квартиру, а порушення окремих зобов'язань, передбачених пунктами 6.1 та 6.2 договору. З огляду на зазначене Верховний Суд відкидає наведені доводи, оскільки вони не були предметом дослідження у справі та з огляду на визначені позивачем підстави позову не мали правового значення для вирішення справи.

Стосовно доводів про відсутність підстав для стягнення пені за невиконання відповідачем зобов'язання, яке не є грошовим, Верховним Судом враховане таке.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Таким чином, у пункті 4.2 договору сторони з урахуванням принципу свободи договору вільно, на власний розсуд визначили, що компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

За висновком Верховного Суду, у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов'язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах, оскільки у законодавстві відсутня безпосередня та недвозначна заборона на відступлення від вимоги щодо визначення у договорі розміру пені за порушення виключно грошових зобов'язань.

Разом з тим, встановивши факт порушення відповідачем умов пунктів 6.1, 6.2 договору, суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що, обчислюючи пеню в розмірі 0, 01 % за кожен день прострочення, ОСОБА_3 поклав в основу своїх розрахунків сплачену ним за договором суму грошових коштів у розмірі 1 025 100, 00 грн, тобто 98 % вартості майнових прав на спірну квартиру.

Проте пунктом 4.2 договору зазначений розмір пені підлягає обрахунку не виходячи від цієї суми, а від суми неналежно виконаного зобов'язання. Така сума позивачем не визначена, її розмір належним чином не обґрунтований і доказів на її підтвердження суду не надано.

При цьому зазначені умови пунктів 6.1 та 6.2 договору, з підстав порушення яких ОСОБА_3 просив стягнути пеню, не містять грошової оцінки (суми) зазначених у ньому зобов'язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц (провадження № 61-5917сво18). Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, Верховний Суд не встановив.

Ураховуючи викладене, суди всупереч зазначеним положенням закону та умовам договору не врахували, не звернули уваги на те, що умови договору не містять положень щодо визначення порядку обрахунку суми пені за прострочення окремих зобов'язань, у цьому випадку - зобов'язань, що передбачені умовами пунктів 6.1, 6.2 договору, та дійшли необґрунтованого висновку про можливість стягнення суми пені, що помилково визначений позивачем, виходячи з розміру оплати 98 % від суми його зобов'язання перед ПАТ «ХК «Київміськбуд».

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги то судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг підлягають стягненню із позивача на користь заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» 764, 50 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 834, 01 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик