Справа № 444/544/17 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/91/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/90/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів позики за розписками.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача 10 230 доларів США, що підтверджується розписками від 17.09.2010 року на суму 1 530 доларів США, від 20.11.2010 року на суму 1 800 доларів США, від 06.08.2014 року на суму 3 300 доларів США, від 14.08.2014 року на суму 3 600 доларів США. У вказаних в розписках строки ОСОБА_3 борг не віддавав, а відтак позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду.

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача проценти за договором позики в сумі облікової ставки Національного банку України, а саме: проценти за розпискою від 17.09.2010 року в сумі 15 967 грн. 75 коп.; за розпискою від 21.11.2010 року - в сумі 61 394 грн. 58 коп.; за розпискою від 06.08.2014 року - в сумі 29 047 грн. 33 коп.; за розпискою від 14.08.2014 рку - в сумі 31 472 грн. 75 коп.

Розмір заборгованості в гривневому еквіваленті позивач розрахував виходячи із встановленого на день подачі заяви НБУ курсу в розмірі 25,94 гривень за один долар США.

А тому загальна сума боргу по розписці від 17.09.2010 року становить 55 655 грн. 95 коп.; по розписці від 20.11.2010 року - 108 086 грн. 58 коп.; по розписці від 06.08.2014 року - 114 649 грн. 33 коп., по розписці від 14.08.2014 року - 124 856 грн. 75 коп. (т.1, а.с. 1-21, 39-44, 84-87).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 серпня 2017 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 кошти позики за розпискою від 06.08.2014 року в сумі 114 649 грн. 33 коп. та кошти позики за розпискою від 14.08.2014 року в сумі 124 856 грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 165-168).

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 2 395 грн. судового збору (т.1, а.с. 169-170).

Вище згадані рішення суду оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити лише частково - на суму 1 200 доларів США, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що ним частково було повернуто позивачу суму позики, а саме - «в гривнях сума яка еквівалентна 9 200 доларів США», а тому його «фактичний борг за розписками на суму 3300,00 та 3600,00 доларів США, то за підрахунками (апелянта) борг за цими позиками становить не більше 1200,00 доларів США, які (апелянт) визнає».

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору апелянт покликається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, а відтак у відповідності до п.п. 10 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - звільненим від сплати судового збору (т.1, а.с. 174-175, 185).

Будучи належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 17 грудня 2018 року, апелянт і його представник в черговий раз в судове засідання не з'явилися. Представник апелянта таку неявку жодним чином не пояснив, а апелянт подав до суду клопотання „про перенесення справи до закінчення лікування", мотивуючи це клопотання тим, що він перебуває на лікуванні, а тому просить апеляційний розгляд справи призначити на дату після 15 січня 2019 року.

Позивач в судовому засіданні 17.12.2018 року категорично заперечив можливість чергового відкладення апеляційного розгляду справи, вважаючи це зловживанням правом з метою затягування розгляду справи.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що справа перебуває в суді апеляційної інстанції на розгляді ще з 15 вересня 2017 року, тобто - більше 15-ти місяців (т.1, а.с. 179), оскільки її апеляційний розгляд саме на клопотання апелянта і його представників (т.1, а.с. 211, 219, 231; т.1, а.с. 1, 33) неодноразово відкладався.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта і його представника - на підставі наявних у справі даних та доказів, які були подані згаданими учасниками справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту письмових Заперечень на позов, поданих до суду першої інстанції відповідачем, останній визнає отримання ним від позивача коштів в борг за розписками, копії яких позивачем подано до суду в обгрунтування заявлених ним позовних вимог, однак стверджує, що „відповідач за період взаємин із позивачем повернув останньому грошові кошти в гривнях сума яка еквівалентна 9 200 доларів США" (а.с. 116-117), не підтверджуючи при цьому наведене твердження жодним доказом та розрахунком.

Стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що „зобов'язання перед позивачем (відповідачем) виконано в сумі 9 200 доларів США", апелянтом (відповідачем) жодного доказу в обгрунтування цього твердження до суду також подано не було і матеріали справи таких доказів, як і відповідних розрахунків, не містять.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

В той же час, апеляційна скарга взагалі не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необгрунтованість оскаржуваного рішення, а саме: які саме обставини справи встановлені неповно чи неправильно внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів або неправильного їх дослідження чи оцінки; в апеляційній скарзі не наведено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції тощо.

Пунктом 10 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В той же час, ОСОБА_3 приймає участь в даній справі не в якості позивача, а тому вище наведена норма Закону України «Про судовий збір» в цій справі на нього, як на відповідача, не поширюється, а відтак відсутні правові підстави для скасування додаткового рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року, яким з нього, як відповідача, стягнуто в дохід держави 2 395 грн. судового збору.

З наведених вище підстав також підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави і 2 634 грн. 50 коп. судового збору, які не були сплаченими ним при подачі апеляційної скарги (т.1, а.с. 182, 188).

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив оскаржувані рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цих рішень відсутні і апеляційні скарги на них, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року- без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 2 634 грн. 50 коп. судового збору, який не було сплачено ним при подачі апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.