АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1353/18Головуючий у 1-й інстанції Кальчук А.П. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Бабенко В.М.

секретар Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач - ГУ праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_3,

треті особи - УДАІ УМВС України в Черкаській області, Черкаська митниця,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16.02.2012 (ухвалене об 11 год. 15 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 16.02.2012, суддя в суді першої інстанції - Кальчук А.П.) у цивільній справі за позовом ГУ праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - УДАІ УМВС України в Черкаській області, Черкаська митниця, про повернення предмету гуманітарної допомоги, :

в с т а н о в и в :

ГУ праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА 09.08.2011 звернувся до суду з позовом, яким просило вилучити у відповідача автомобіль ROVER RJ, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1796 см3, бензиновий, номер двигуна - НОМЕР_2, митною вартістю 52574,14 грн. (спірний автомобіль), та передати його позивачу.

В обґрунтування вказано на те, що 03.02.2006 згідно вимог Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 N999, інвалід війни І групи ОСОБА_5 взятий на облік Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, як такий, що підлягає забезпеченню автомобілем марки «Таврія» на пільгових умовах, з правом передачі керування цим автомобілем членам своєї сім'ї.

Згідно з вимогами ЗУ „Про гуманітарну допомогу" та ЗУ „Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів", ОСОБА_5 мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб.см.

17.08.2006 громадянин Німеччини ОСОБА_7 (м. Бернау) подарував Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, спірний автомобіль для передачі його ОСОБА_5

Рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України №26/ГД-2745/К від 19.10.2006 спірний автомобіль визнаний гуманітарною допомогою, як подарований Головному управлінню ОСОБА_7 (м. Бернау, Німеччина) для інваліда І групи ОСОБА_5

На підставі митної декларації №902000003/6/030337 від 01.11.2006 самоходом через Ягодинську митницю на адресу Головного управління поставлено гуманітарну допомогу - спірний автомобіль.

23.11.2006 ОСОБА_5 письмово звернувся до Головного управління про передачу йому подарованого автомобіля. Після митного оформлення зазначений автомобіль видано ОСОБА_5 з правом передачі керування членам його родини та зареєстровано у УДАІ УМВС України у Черкаській області.

На підставі заяви ОСОБА_5, рішенням колегії Головного управління від 30.01.2007 №1-6, у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано ОСОБА_3 (відповідачу в цій справі).

Інвалід ОСОБА_5 помер. Абзацом сьомим пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 N999 передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на момент митного оформлення автомобіля.

У разі несплати членом сім'ї інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) Головному управлінню соціального захисту за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту.

17.08.2011 Головним управлінням направлено лист члену сім'ї покійного, якому надано право керування автомобілем ОСОБА_3 з вимогою в добровільному порядку повернути спірний автомобіль, але автомобіль не повернуто.

Враховуючи те, що відповідач спірний автомобіль добровільно до Головного управління не повернув, позивач подав до суду цей позов.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16.02.2012 позовні вимоги у справі задоволено. При цьому суд виходив з того, що відповідач згідно вимог ст. 3 ЗУ «Про гуманітарну допомогу» був зобов'язаний повернути позивачу спірний автомобіль, однак цього не зробив, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у справі.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 05.06.2018 заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав 11.07.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та на неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволення позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015, який набрав чинності 06.06.2015 внесено зміни в ст. 11-1 ЗУ «Про гуманітарну допомогу», якими передбачено право членів сім інваліда після його смерті залишити у себе в користуванні автомобіль, який надано як гуманітарну допомогу, на безоплатній основі. Скаржник вважає, що вказаний закон має зворотну дію у часі. Відповідач не одержував повідомлень позивача про необхідність повернення спірного автомобіля, чого суд першої інстанції не врахував. Суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд даної справи.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 03.02.2006 згідно із вимогами Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 N999, інвалід війни І групи ОСОБА_5 узятий на облік Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, як такий, що підлягає забезпеченню автомобілем марки «Таврія» на пільгових умовах, з правом передачі керування цим автомобілем членам своєї сім'ї.

Згідно з вимогами ЗУ „Про гуманітарну допомогу" та ЗУ „Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів", ОСОБА_5 мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з об'ємом двигуна до 1800 куб.см.

Рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України №26/ГД-2745/К від 19.10.2006 спірний автомобіль визнаний гуманітарною допомогою, як подарований Головному управлінню ОСОБА_7 (м. Бернау, Німеччина) для інваліда І групи ОСОБА_5

На підставі митної декларації №902000003/6/030337 від 01.11.2006 самоходом через Ягодинську митницю на адресу Головного управління поставлено гуманітарну допомогу - спірний автомобіль, митною вартістю 52574,14 грн.

23.11.2006 ОСОБА_5 письмово звернувся до Головного управління про передачу йому одарованого автомобіля. Після митного оформлення зазначений автомобіль видано ОСОБА_5 з правом передачі керування членам його родини та зареєстровано у УДАІ УМВС України Черкаській області.

На підставі заяви ОСОБА_5, рішенням колегії Головного управління від 30.01.2007 №1-6 у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано ОСОБА_3 (відповідачу в цій справі).

Інвалід ОСОБА_5 помер. Абзацом сьомим пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 N999, передбачено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому пункту 16 цього Порядку.

У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) Головному управлінню соціального захисту. Вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абзацу тринадцятого пункту 16 цього Порядку, яким передбачено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту.

17.08.2011 Головним управлінням направлено листа члену сім'ї покійного, якому надано право керування автомобілем ОСОБА_3, з вимогою в добровільному порядку повернути спірний автомобіль, ввезений в Україну і визнаний в установленому порядку гуманітарною допомогою, яким був забезпечений інвалід ОСОБА_5, але автомобіль повернуто не було.

З викладених вище підстав апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду в цій справі, адже п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 N999, у редакції, чинній на момент вирішення справи судом першої інстанції, передбачено право члена сім'ї інваліда, забезпеченого автомобілем, як гуманітарною допомогою, залишити в своєму користуванні такий транспортний засіб після смерті інваліда лише в разі сплати всіх митних платежів, які встановлені на час ввезення в Україну такого автомобіля. У іншому випадку автомобіль після смерті інваліда має бути повернутий відповідному управлінню соціального захисту населення.

У світлі викладеного, апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015, який набрав чинності 06.06.2015, внесено зміни в ст. 11-1 ЗУ «Про гуманітарну допомогу», якими передбачено право членів сім інваліда після його смерті залишити у себе в користуванні автомобіль, який надано як гуманітарну допомогу, на безоплатній основі, адже Прикінцевими положеннями цього закону передбачено, що норми цього Закону щодо передачі безоплатно у власність членів сім'ї, спадкоємців автомобіля, визнаного гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, поширюються також на випадки, коли смерть інваліда, дитини-інваліда та звернення членів сім'ї до органів соціального захисту населення про залишення їм автомобіля без сплати податків і зборів відбулися до набрання чинності цим Законом.

У даному випадку відповідач не надав суду доказів того, що він подавав позивачу заяви про залишення в його користуванні спірного автомобіля на безоплатній основі.

При цьому колегія суддів зауважує, що наявність факту набрання нормативним актом чинності через шість років після виникнення спірних правовідносин та трьох років після вступу рішення суду в законну силу не свідчить про те, що спір між сторонами вирішено всупереч вимогам майбутнього закону, а рішення суду винесено з порушенням норм права.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційні доводи про те, що відповідач не одержував повідомлень позивача про необхідність повернення спірного автомобіля не свідчать про помилковість вирішення судом першої інстанції спору в цій справі, адже обов'язок повернути спірний автомобіль у відповідача вбачається з положень Порядку забезпечення інвалідів автомобілями не залежно від наявності звернення управління соціального захисту населення.

Апеляційний суд враховує, що на адресу відповідача судом першої інстанції надсилалися повістки за місцем його на той час реєстрації, конверти з якими поверталися із позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання». Крім того, відповідач мав можливість представити свої заперечення проти позовних вимог у справі у заяві про перегляд заочного рішення в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі в апеляційному суді, отже апеляційні доводи про те, що суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд даної справи слід відхилити.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16.02.2012 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16.02.2012 у цивільній справі за позовом ГУ праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - УДАІ УМВС України в Черкаській області, Черкаська митниця, про повернення предмету гуманітарної допомоги - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді