Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 523/4385/15-ц

провадження № 61-22564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Черевка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2007 року між відповідачем та Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк») укладений кредитний договір

№ 69-01-750 на одержання кредиту на суму 503 000,00 доларів США строком

до 19 серпня 2022 року.

Додатковими угодами від 20 вересня 2007 року за № 69-01-785, від 14 березня

2008 року за № 69-01-159, від 29 квітня 2008 року за № 69-01-526 та 22 березня

2011 року за № 69-01-750 вносились зміни до кредитного договору щодо його забезпечення, зміни строків та способу здійснення обов'язкових платежів.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав вимоги.

Відповідач станом на 01 червня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 9 347 273,80 грн, а саме: заборгованість за кредитом -

5 718 256,47 грн, за відсотками - 3 112 893,31 грн, пеня за останній рік -

516 124,02 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Кредитні ініціативи» остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за відсотками у сумі 5 938 770,55 грн, пеню за останній рік у сумі 3 981 862,42 грн, а всього стягнути 9 920 632,97 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у сумі 9 920 632,97 грн, яка складається із заборгованості за відсотками в сумі 5 938 770,55 грн, пені за останній рік у сумі 3 981 862,42 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що зобов'язання відповідачем невиконані в частині сплати відсотків за користування кредитом, тому позивач має право вимагати стягнення відсотків та пені.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що вимоги, заявлені ТОВ «Кредитні ініціативи» є необґрунтованими, незаконними, тому не підлягають задоволенню.

У квітні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що Держава відшкодувала банку вартість списаного кредиту за рахунок резерву, а тому позивач після списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву банку втратив право вимоги за кредитним договором, оскільки ПАТ «Промінвестбанк» формував страхові резерви за кредитами та нарахованими процентами з власного прибутку і за їх рахунок компенсував збитки, які виникли у зв'язку з непогашенням заборгованості безнадійними боржниками, при цьому списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи».

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 69-01-750 на одержання кредиту на суму

503 000,00 доларів США строком до 19 серпня 2022 року.

Додатковими угодами від 20 вересня 2007 року за № 69-01-785, від 14 березня

2008 року за № 69-01-159, від 29 квітня 2008 року за № 69-01-526 та 22 березня

2011 року за № 69-01-750 вносились зміни до кредитного договору щодо його забезпечення, зміни строків та способу здійснення обов'язкових платежів.

Відповідно до пункту 3 Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 13 вересня 2010 № 424, банк має право самостійно списати (відшкодувати) за рахунок резервів безнадійну заборгованість за кредитами позичальників - юридичних осіб, фінансова діяльність яких визначена як незадовільна, та позичальників - фізичних осіб, фінансовий стан яких визначено як нестабільний або незадовільний, за якою платежі за основним боргом та/або нарахованими доходами прострочені понад 90 днів та яка обліковується за окремими аналітичними рахунками з обліку безнадійної заборгованості (далі - безнадійна заборгованість).

У разі списання безнадійної заборгованості за кредитами банк одночасно списує нараховані проценти за цими кредитами за рахунок сформованих резервів.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 17 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 квітня

2012 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за тілом кредиту й нарахованих процентах за кредитним договором від 20 серпня 2007 року за № 69-01-750 із відповідними додатковими угодами задоволено, стягнуто на користь банку заборгованість у сумі

581 981,53 доларів США, що станом на 01 березня 2011 року за курсом НБУ склало

4 617 848,87 грн.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 2.2 якого внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Станом на 01 червня 2014 року ОСОБА_4 має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 9 347 273,80 грн, а саме: заборгованість за кредитом -

5 718 256,47 грн, за відсотками - 3 112 893,31 грн, пеня за останній рік -

516 124,02 грн.

На адвокатський запит ПАТ «Промінвестбанк» надав відповідь від 15 серпня

2016 року № 107, з якої вбачається, що безнадійна заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № 69-01-750, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4, 30 грудня 2010 року списана за рахунок резерву з балансових рахунків із подальшим її обліком на позабалансових рахунках згідно із протоколом № 493 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 24 грудня

2010 року, а саме: строкова сума кредиту - 453 782,70 доларів США, прострочена сума кредиту - 31 844,30 доларів США, сума прострочених процентів -

33 708,65 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Таким чином, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що позовні вимоги є необґрунтовані, оскільки після списання безнадійного боргу та стягнення у судовому порядку заборгованості за кредитом, банк втратив право вимоги до позичальника, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем, а отже, і відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 відсотків та пені за вказаним договором.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, є необґрунтованими, оскільки заборгованість стягнута достроково за рішенням суду з позичальника, а нарахування відсотків та неустойки після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена, отже, такі вимоги є безпідставними.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик