Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1980/18
Провадження № 2/191/581/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20.12.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,-
29.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить йому на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 22 липня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 429 та зареєстрованого Синельниківським БТІ 27 липня 1998 року за реєстром № 1182.
Відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дітьми, які зареєстровані в його квартирі з 2012 року і по теперішній час. Але фактично вони не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2016 року і до тепер, що підтверджується актом № 19 від 12.04.2018 року,затвердженим начальником ЖЕК-2.
Вважає, що відповідачі втратили право на користування вищезазначеною квартирою на підставі відсутності майже двох років у квартирі, яку вони покинули добровільно, вибувши в інше житлове приміщення.
Через те, що у його житловому будинку зареєстровані інші особи, які там фактично не проживають, він не може отримати субсидію. Суттєве підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги негативно впливає на його матеріальний стан, а через реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі він не може повно користуватися своїми правами.
Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 8 по вулиці Миру в м.Синельникове Дніпропетровської області.
До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської районної державної адміністрації у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи.
Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно копії договору дарування від 22.07.1998 року ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 4).
З акту № 19 від 12.04.2018 року затвердженого начальником ЖЕК-2 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2012 року, але фактично не проживають за вказаною адресою з 2016 року ( а.с. 5).
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідачів в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280- 289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 8 по вулиці Миру в м.Синельникове Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, судовий збір у сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, судовий збір у сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_5