Номер провадження: 22-ц/785/7684/18
Номер справи місцевого суду: 521/4470/16-ц
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

прокурора Бойчевої Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд судового рішення від 19 липня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 липня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2016р. частково задоволено позов ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури та стягнуто на користь позивача майнову шкоду у розмірі 213 036,31 грн., моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 вересня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 змінено в частині стягнення моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 300 000 гривень.

Судове рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди виконане.

Під час ухвалення зазначених судових рішень в частині стягнення матеріальної шкоди у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності через відсторонення від займаної посади, яку ОСОБА_4 обіймав на час притягнення до кримінальної відповідальності, суди виходили з того, що ОСОБА_4 набув право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відстороненням від посади, втратою заробітної плати, понесеними моральними та фізичними стражданнями. Згідно довідки про грошове забезпечення, яка видана ДФС та надана до суду, грошове забезпечення на день відсторонення від займаної посади складало 2 281,88 гривень. Саме з цієї суми суди виходили під час обчислення втраченої заробітної плати, відповідно відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Згодом ОСОБА_4 звернувся до органів Пенсійного фонду, аби дізнатися про наявність достатнього страхового стажу для виходу на пенсію. З отриманих відомостей про застраховану особу, які відображені у відомостях, виданих 30 травня 2018 року ОСОБА_4 дізнався, що насправді у лютому та березні 2008 року його заробітна плата складала відповідно 2 326, 16 гривень та 3 332, 05 гривень. Отже середньомісячна заробітна плата на день притягнення до кримінальної відповідальності та відсторонення від посади склала 2 326,16+3 332,05/2= 2 829,10 гривень. Тому сума відшкодування мала скласти не 213 030,61 гривень а 2 829,1х93,3=263 955,49 гривень, тобто відповідно з врахуванням суми стягнутої судом, додатково має бути стягнуто 263955,49 -213 030,61= 50 924,88 гривень.

Про наявність нововиявлених обставин ОСОБА_4 дізнався 30 травня 2018 року, отримавши відповідну довідку пенсійного фонду.

Обставини, щодо розміру заробітної плати, що її отримував ОСОБА_4 станом на березень 2008р., фактично судом встановлені не були, отже позивач та суд виходили з розміру, який не відповідав дійсному фактичному заробітку ОСОБА_4, який відображений у офіційній звітності роботодавця, перед органами пенсійного фонду зокрема. Про те, що відомості, відображені у довідці ДФС, не відповідають дійсності позивач не знав та не міг знати, цілком довіряючи офіційної відповіді, та не мав підстав сумніватися у її дійсності на відповідності фактичним обставинам.

На думку заявника викладене свідчить про наявність у справі нововиявлених обставин, які дають підстави для перегляду судового рішення в частині розміру стягнення матеріальної шкоди, через втрату заробітку внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а тому він звернувся до суду із вказаною заявою та просив суд задовольнити ці вимоги у повному обсязі.

Представник прокуратури Одеської області в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, зазначив, що позивач самостійно обрав яку саме довідку, як доказ надати до суду на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки дані ПФУ та ДФС вже існували на момент звернення до суду з позовом, а тому в даному випадку нововиявлені обставини відсутні.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2018 року у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_4, представники ДКС України, ГУ ДКС України в Одеській області та Управління ДКС України в м.Одесі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_4 представляє його адвокат. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Судом першої було встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2016р. частково задоволено позов ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури та стягнуто на користь позивача майнову шкоду у розмірі 213 036,31 гривень, моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.09.2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2016р. змінено в частині стягнення моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 300 000 гривень.

11 червня 2018 року ОСОБА_4 подав заяву про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, в обгрунтування якої зазначено, що судом невірно обчислено суму матеріального відшкодування.

Так, згідно довідки про грошове забезпечення, виданої ДФС, грошове забезпечення позивача на день відсторонення від займаної посади, складало 2 282,88 гривень.

Утім, за даними Пенсійного Фонду України, які отримані ОСОБА_4 30 травня 2018 року, у лютому та березні 2008 року його заробітна плата складала відповідно 2 326,16 гривень та 3 332,05 гривень, що, на думку позивача, є підставою для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування рішення за нововиявленими обставинами, оскільки скориставшись своїм правом та виконавши обов'язок про надання доказів, ОСОБА_4 надано докази на підтвердження його позовних вимог, а саме, довідку про грошове забезпечення, видану ДФС, на підставі якої здійснено розрахунок суми матеріальної шкоди.

Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 р оку «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. Нормами ЦПК не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення такої заяви і скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Зазначене свідчить про те, що ухвала суду, постановлена за результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами може переглядатися в апеляційному порядку.

Висновок суду про відсутність підстав для скасування рішення за нововиявленими обставинами відповідає матеріалам справи та законодавству, яке регулює дане питання.

Так, згідно ст. 423 ЦПК України рішення суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При цьому при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У пунктах 3 - 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК (на даний час ст. 423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої ст. 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, що існують на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти також нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, незадоволення певних клопотань про витребування доказів, призначення експертизи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не є нововиявленими обставинами також ті обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звертаючись до суду із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, самостійно зробив вибір довідки, як доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Отже, позивач, як особа, що повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надав ті докази, які він вважав належними та допустимими.

На момент звернення до суду із позовом дані ПФУ та ДФС вже існували, однак ОСОБА_4 не було реалізовано належним чином свої процесуальні права та обов'язки щодо подачі до суду належних доказів.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності та приймаючи до уваги вищенаведені роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», а також положення глави 3 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вказані заявником у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обставини, не є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а тому суд правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

При прийнятті рішення у справі колегія суддів враховує також те, що із змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та апеляційної скарги на ухвалу суду від 24 вересня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_4 фактично не згодний з тим, як суди оцінили докази по справі та не витребували дані з ПФУ, але діючим законодавством у цьому випадку передбачений інший порядок для перегляду рішення суду, з якими не згоден учасник справи, а саме шляхом оскарження даного рішення в апеляційному та касаційному порядку, як і для перегляду рішення в зв'язку з виявленням нових доказів, а не обставин по справі, так як перегляд рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані ОСОБА_4, не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

У зв'язку із цим висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 липня 2016 року за нововиявленими обставинами є правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Проаналізувавши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

У зв'язку з наведеним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 26 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко