Справа № 199/125/17-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участі представника Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3,заінтересована особа: Державна казначейська служба України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою та просив суд визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження»; в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч.1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу ОСОБА_2 повідомлення №57104636/1-20.1 датованого 03.09.2018 року. Крім того, просив визнати незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України ОСОБА_3С, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) щодо письмового повідомлення від 03.09.2018 №57104636/1-20.1 ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягуючу без прийняття до виконання - та скасувати це повідомлення; постановити окрему ухвалу про притягнення державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України з направленням до органу досудового розслідування для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та наданням відповіді суду про вжиття заходів по виконанню ухвали у десятиденний строк; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України ОСОБА_3, негайно виконати виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08. 2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) та у п'ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82, за місцем проживання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1): вулиця Передова, будинок 617 в м. Дніпрі, 49082; покласти на боржника - Державну казначейську службу України витрати по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_2 у готівковій формі; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України ОСОБА_3С, у продовж п'яти днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і повідомити ОСОБА_2 про виконання даної ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення; стягнути з відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судових витрат повязаних з явкою до суду у порядку ст. 138 ЦПК України, за правилами згідно Постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590, як компенсацію за відрив від звичайних занять у звязку з явкою до суду.

У підтвердження вимог зазначив, що 06.01.2017 року Громадська Організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» звернулась до Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для захисту прав члена своєї організації ОСОБА_2 з позовною заявою до Державної казначейської служби України, справа № 199/125/17.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018 року по справі № 199/125/17, провадження 2/199/275/18 за позовом Громадської Організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та Державної Казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування - позовні вимоги задоволено частково : стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь заявника моральну шкоду у сумі 30 000 гривень; стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять пов'язаний із явкою до суду 270,76 гривень.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018 року залишено без змін.

На підставі вказаного рішення суду, 15.08.2018 року, за заявою ГО «ДНПГО», судом видано виконавчий лист від 15.08.2018 року № 199/125/17, який разом із заявою про примусове виконання рішення суду було направлено до ВПВР ДДВС МЮУ рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за ШКІ «Р 946» від 21.08.2018 року.

Згідно відмітки на рекомендованому повідомленні виконавчий лист від 15.08.2018 року було отримано відділом ПВР ДДВС МЮУ 27.08.2018 року.

Державним виконавцем відділу ПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_3 прийнято рішення щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року на підставі того, що боржником є державний орган, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого держаного органу, а тому виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

Заявник вважав дане повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року незаконним? оскільки ним не повідомлено стягувача про орган державної виконавчої служби, до якого необхідно подати виконавчий документ для виконання, що є порушенням абз. 2 п. 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також заявник вказав на порушення державним виконавцем строків прийняття та направлення рішення про повернення виконавчого документу, які регламентуються ч.4 ст. 4, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Приймаючи до уваги, що спірне рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року повинно бути направлено 04.09.2018 року, натомість направлення здійснено лише 13.09.2018 року, заявником виявлено період бездіяльності державного виконавця у продовж 9 днів, а також вважаючи, що відповідним для виконання виконавчого листа від 15.08.2018 року № 199/125/17 органом, до якого заявником було його направлено є саме Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тому просив суд задовольнити вимоги скарги.

Заявник у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відповідно до вимог ст. 450 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Представник заінтересованої особи відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала вимоги скарги, надала відзив на скаргу від 16.11.2018 року та додатково зазначила, що вимоги скарги незаконними та необґрунтованими. Щодо визнання незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15.08.2018 року по цивільній справі № 199/125/17(2/199/275/18) щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та визнання незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15.08.2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч. 1 ст. 28 З У «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу ОСОБА_2 повідомлення № 57104636/1-20.1 датованого 03.09.2018 року, зазначила, що виконавчий лист від 15.08.2018 року № 199/125/17отримано відділом ПВР ДДВС МЮУ 27.08.2018 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, а також п. 1 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, відповідно до якого, державний або приватний виконавець після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання, представник заінтересованої особи ОСОБА_1 зазначила, що повідомлення № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесене та направлено державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 03.09.2018 року, тобто у передбачений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» строк, що виключає протиправну бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3.

Заперечувала проти визнання незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України ОСОБА_3, щодо письмового повідомлення від 03.09.2018 № 57104636/1-20.1 ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягуючу без прийняття до виконання та його скасування, оскільки виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2017 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) - згідно ст. 3 ЗУ «По виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню, а від так відповідно до п. 2,3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, за якими рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій); виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження, тому виконавчий лист від 15.08.2018 року суду є таким документом, на підставі якого саме органи Казначейства виконують рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Таким чином вважала що повідомлення від 03.09.2018 року № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відповідно до вимог закону, у межах повноважень та жодним чином не порушило права чи законні інтереси заявника, просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відповідно до вимог ст. 450 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Представник заінтересованої особи Державної Казначейської служби України у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги у його відсутність за вимогами ст. 450 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду зі скаргою за захистом, скаржник посилається на неправомірні дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільного права та інтересів.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 06.01.2017 року Громадська Організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» звернулась до Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для захисту прав члена своєї організації ОСОБА_2 з позовною заявою до Державної казначейської служби України, справа № 199/125/17.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 09.01.2018 року по справі № 199/125/17, провадження 2/199/275/18 за позовом Громадської Організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та Державної Казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування - позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь заявника моральну шкоду у сумі 30 000 гривень; стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять пов'язаний із явкою до суду 270,76 гривень.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018 року залишено без змін.

На підставі вказаного рішення суду, 15.08.2018 року, за заявою ГО «ДНПГО», судом видано виконавчий лист від 15.08.2018 року № 199/125/17, який разом із заявою про примусове виконання рішення суду було направлено до ВПВР ДДВС МЮУ рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за ШКІ «Р 946» від 21.08.2018 року.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження"державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення...

Згідно із п. 1 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання.

Так, судом встановлено, що повідомлення № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 03.09.2018 року та направлене стягувачу, у передбачений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» строк, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 57104636, зокрема виконавчий лист був переданий державному виконавцю 29.08.2018 року, оскільки останній день строку припадав на вихідний, державний виконавець надіслала повідомлення у наступний робочий день, а саме 3.09.2018 року.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, ч. 1 ст. 12, ч. 3, 4 ст. 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Суд враховує, що оскарження дій чи бездіяльності відділу виконавчої служби взагалі не передбачено положеннями розділу VII ЦПК України Судовий контроль за виконанням судових рішень, оскільки нормами закону передбачено подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС, таким чином вимоги заявника щодо визнання незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень взагалі не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Згідно із п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 2 Порядку виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також Інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, із вищезазначеного судом встановлено, що повідомлення від 03.09.2018 року № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відповідно до вимог закону, у межах повноважень та жодним чином не порушило права чи законні інтереси заявника.

Дана правова позиція також висловлена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.07.2018 року по справі № 233/1979/17, в якій йдеться про відшкодування шкоди Управлінням освіти Макієвської міської ради, та визначено, що виплата такої шкоди здійснюється казначейським обслуговуванням бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби, від так суд враховує висновок відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V), у зв'язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основи організації та діяльності Державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів Державної виконавчої служби визначаються Законом України «Про державну виконавчу службу».

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду.

Наведене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із правовими висновками, до яких дійшов Верховний Суд України у справі 6-99цс17: «Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Щодо вимог скарги в частині постановлення окремої ухвали про притягнення головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України та направлення до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, із встановленням обов'язку у десяти денний строк з дня отримання ухали надати відповідь суду про вжиті органом досудового розслідування заходи, суд вважає вимоги скарги безпідставними, необгрунтованими оскільки судом не встановлено порушень строків державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 при направленні повідомлення № 57104636/1-20.1 від 03.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд відмовляє і у задоволенні вимог щодо зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції країни ОСОБА_3, негайно виконати вимоги виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15.08.2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) та у пятиденний строк з моменту отримання даної ухвали направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82, за місцем проживання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, оскільки відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги скарги ОСОБА_2 є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3,- відмовити.

Судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають як не понесені сторонами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Суддя