Провадження № 22-ц/4808/163/18
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

за участю апелянта ОСОБА_3

представника апелянта ОСОБА_4

позивача ОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на частину квартири та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2018 року в складі судді Пастернак І.А., ухвалене в м. Івано-Франківськ, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 23 серпня 2008 року померла їхня мати ОСОБА_10 Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Вони подали заяву у нотаріальну контору про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги. Таку ж заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_3 на підставі перебування в шлюбі з їх матірю, який був зареєстрований між ним та ОСОБА_10 17 лютого 2001 року в Сполучених Штатах Америки.

Проте, вищевказаний шлюб є недійсним з моменту його укладення, оскільки ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Крім того, для оформлення права на спадкове майно необхідні правовстановлюючі документи на спірну квартиру, однак ці документи знаходяться у відповідача, який відмовляється їх надавати, а тому вони зверталися у відповідні державні органи про виготовлення дублікату правовстановлюючих документів на дану квартиру, однак у видачі дублікату свідоцтва про право власності відмовлено на тій підставі, що документи оформлялися на імя особи, якій належало право власності, а власник їхня мати ОСОБА_10, померла.

У звязку з наведеним просили визнати недійсним шлюб між ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_10 укладений 17 лютого 2001 року, зареєстрований в окрузі Кук, штат Ілінойс з проставленим «Апостиль» від 02 грудня 2010 року та визнати за ними право власності на спадкове майно трьохкімнатну квартиру №1, загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. по вул. Академіка Сахарова, 38а в м. Івано-Франківську після смерті ОСОБА_10, яка померла 23 червня 2008 року.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на майно придбане в недійсному шлюбі, відшкодування коштів і майна та визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з ОСОБА_10 відповідно до законів штату Іллінойс, США 17 лютого 2001 року зареєстрував шлюб, про що було видано відповідне свідоцтво.

Оскільки 10 вересня 1997 року рішенням Окружного суду округу Кук, штат Іллінойс № 971 шлюб між ним та його попередньою дружиною ОСОБА_11 розірвано, та стягнуто аліменти на утримання дітей, він вислав дане рішення дружині та постійно висилав аліменти на утримання дочки, тим самим вважав що колишня дружина зареєструвала припинення шлюбу в Україні.

Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_10, за спільні кошти вони з останньою придбали дві трикімнатні квартири № 1 і № 7 по вул. Академіка Сахарова, 38а в м. Івано-Франківську.

Під час спільного проживання у США, у 2003 році до них приїздив ОСОБА_7, перебування якого обійшлося йому у 10 000,00 доларів США, а при його поверненні в Україну ним було перераховано зі свого рахунку ще 20 000,00 доларів США на імя ОСОБА_8

Крім того, за його ж кошти ОСОБА_8 20 березня 2003 року придбав для себе однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

А також, у 1997 році ним на імя ОСОБА_5 було вислано три автомобілі, вартістю по 7 000,00 доларів США кожний та оплачено 3 000,00 доларів США витрат на пересилку та митний збір.

29 червня 2004 року він із ОСОБА_10 повернулися в Україну. На підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 421 від 19 жовтня 2004 року ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В кінці 2004 року він поїхав до м. Вінниці, щоб отримати свідоцтво про розірвання шлюбу, проте довідався, що у відділі РАЦС Вінницького МУЮ розірвання його шлюбу з ОСОБА_11 не зареєстровано, тому був змушений зареєструвати розірвання шлюбу лише 25 січня 2005 року. ОСОБА_10 померла 23 червня 2008 року, після цього її діти намагаються позбавити його права власності на спірну квартиру, яка придбана за його кошти і в якій він проживав з дружиною ОСОБА_10 та доглядав її. Вважав, що визнавати шлюб недійсним немає потреби, оскільки він вже є припиненим в звязку зі смертю ОСОБА_10 Вказана спірна квартира, на яку просять визнати право власності позивачі за первісним позовом не є спадковим майном, оскільки вона придбана за його кошти.

З урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог позивач просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 421 від 19 жовтня 2004 року, на підставі якого ОСОБА_10 передано у власність квартиру АДРЕСА_1 і визнати за ним право власності на вказану квартиру, зобовязати ОСОБА_5 відшкодувати йому 20 000,00 доларів США за вислані ним два автомобілі, які вона продала, а кошти присвоїла, стягнути з ОСОБА_7 на його користь 20 000,00 доларів США, перерахованих після повернення з США.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року вищевказані позови обєднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2015 року, первісний позов ОСОБА_5, ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10, укладений 17 лютого 2001 року та зареєстрований в окрузі Кук, штат Іллінойс, Сполучені Штати Америки, з проставленим «Апостиль» від 02 грудня 2010 року. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_7 право власності в рівних частках (по 1/2 частці) на спадкове майно трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 23 червня 2008 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 лютого 2017 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом ОСОБА_9

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог по зустрічному позову, відповідно до якої просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_3 від 20 березня 2003 року та визнати за ним право власності на цю квартиру, оскільки вона куплена за його кошти, допустити поворот виконання скасованого рішення Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року, визнати недійсним і скасувати договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Івано-Франківського міського нотаріального округу між ОСОБА_7 і ОСОБА_9, посвідченого нею 10 листопада 2015 року, за індексним номером 25997570 і скасувати дану реєстрацію, зобовязати ОСОБА_5 відшкодувати йому 20 000,00 доларів США за надіслані їй два автомобілі, які вона продала, а кошти присвоїла, стягнути з ОСОБА_7 в його користь 20 000,00 доларів США, перерахованих йому після повернення з США.

12 березня 2018 року ОСОБА_3 подав заяву про зменшення позовних вимог, якою просив визнати за ним 4/6 частини трикімнатної квартири №1, загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. по вул. Академіка Сахарова, 38а у місті Івано-Франківську, що залишилася після смерті ОСОБА_10, яка померла 23 червня 2008 року та стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кошти в сумі 33 050,00 доларів США.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_4 від 20 березня 2003 року та визнання права власності на цю квартиру, допуск повороту виконання скасованого рішення Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_5, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12 10 листопада 2015 року, внесеного до реєстру за номером 25997570 та скасування даної реєстрації, зобовязання ОСОБА_5 відшкодувати 20 000,00 доларів США за вислані два автомобілі, стягнення з ОСОБА_7 20 000,00 дол. США перерахованих після його повернення з США залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано недійсним шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 17 лютого 2001 року, зареєстрований в окрузі Кук, штат Іллінойс з проставленим «Апостиль» від 02 грудня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 право власності в рівних долях (по 1/2 частці) на спадкове майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 23 червня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 795,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України 4 549,50 грн судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на частину квартири та стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 17 лютого 2001 року між ним та ОСОБА_10 було укладено шлюб, зареєстрований в окрузі Кук, штат Іллінойс у відповідності до законодавства США, яке виключає можливість укласти шлюб повторно не розірвавши попередній. Тому перед тим, як надати дозвіл на укладення шлюбу судом було встановлено і перевірено та враховано всі обставини справи, після чого було надано дозвіл на укладення шлюбу. В шлюбі з ОСОБА_10 він пробув до дня її смерті, тобто до 22 червня 2008 року. Тому вважає, що шлюб між ним та ОСОБА_10 є дійсним, так як на час його укладення він уже не перебував в іншому шлюбі.

Вважає, що на час укладення шлюбу з ОСОБА_10 було додержано вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу, а протилежного судом першої інстанції не доведено та не встановлено, а посилання суду на норми ст. 17 КпШС та ст.ст. 22, 24-26, 38, 39 СК України є безпідставними та необґрунтованими, так як ці норми законодавства ним не порушувалися.

Посилання суду на те, що він не звертався з відповідною заявою про визнання рішення іноземного суду на території України є безпідставними та такими, що не відповідають законодавству України, так як він звертався в органи РАЦСу по даному питанню, однак йому повідомили про те, що не потрібно нічого визнавати, так як рішення іноземного суду діє на території України, а повторно реєструвати шлюб не потрібно.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірне спадкове майно було особистою власністю кожного з подружжя є невірним, оскільки судом не встановлено в повному обсязі про наявність коштів у ОСОБА_10 для придбання вищевказаного майна, також не встановлено джерело доходів ОСОБА_10

Крім того, судом першої інстанції не враховано правову позицію Вищого спеціалізованого суду України висловлену в ухвалі від 27 квітня 2016 року при перегляді попередніх судових рішень ухвалених по цій справі.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали відзив на апеляційну скаргу та вказали, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді даної справи дотримано норм матеріального та процесуального законодавства з урахуванням правової позиції висловленої ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27 квітня 2016 року. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно до абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером № 344/12103/14-ц 05 жовтня 2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у звязку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В силу дії ч. 1 ст. 351 ЦПК України, судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі вищенаведених положень законодавства апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2018 року підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_13 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені, а тому їх належне повідомлення про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_7, та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб укладений на території іншої держави без розірвання попереднього шлюбу на території України є недійсним, а оскільки шлюб є недійсним, а спірне спадкове майно було особистою власністю померлої, спадкування повинно здійснюватися дітьми спадкодавця, як спадкоємцями першої черги. З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_11 з 26 грудня 1978 року, що підтверджується копією актового запису № 2390 (а.с. 10, т. 1).

10 вересня 1997 року рішенням Окружного суду округу Кук, штату Іллінойс, США, відділу з питань сімейних справ, було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 (а.с. 4-6, 7-8, т. 2)

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 17 лютого 2001 року в окрузі Кук, штату Іллінойс, США був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 Апостиль проставлений 02 грудня 2010 року (а.с. 7, 8, т.1).

Відповідно до актового запису про розірвання шлюбу від 25 січня 2005 року № 107 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано (а.с. 11, т. 1).

Відповідно до статті 159 КпШС УРСР (норми чинні на час виникнення спірних правовідносин) акти громадянського стану реєструються у відділах реєстрації актів громадянського стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції, у виконавчих органах сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, у консульських установах та дипломатичних представництвах України.

Згідно ч. 3 ст. 160 КпШС УРСР реєстрацію народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові громадян України, які проживають за кордоном, проводять консульські установи і дипломатичні представництва України. Зазначені установи та представництва також приймають і розглядають заяви громадян про внесення змін, доповнень, поновлення та анулювання записів актів громадянського стану.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 КпШС УРСР шлюби між громадянами України, що проживають поза межами України, укладаються в консульські установи та дипломатичні представництва України.

У тих випадках, коли шлюби між громадянами України і шлюби громадян України з іноземними громадянами укладені поза межами України з додержанням форми шлюбу, встановленої законом місця його укладення, ці шлюби визнаються дійсними в Україні, якщо до визнання нема перешкод, що випливають із статей 15 - 17 та 45 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 17 КпШС УРСР, не допускається укладення шлюбу, зокрема, між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.

Разом з тим, за змістом ч. 5 ст. 197 КпШС УРСР громадянин України, що проживає поза межами України, має право розірвати шлюб з одним з подружжя, який проживає поза межами України, незалежно від його громадянства в судах України.

У тих випадках, коли за законодавством України допускається розірвання шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану, шлюб може бути розірваний в консульських установах та дипломатичних представництвах України.

Доводи сторони апелянта щодо дійсності розлучення проведеного у 1997 році не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч. 3 ст. 197 КпШС розірвання шлюбів між громадянами України, здійснене поза межами України за законами відповідних держав, визнається дійсним в Україні, якщо обоє з подружжя в момент розірвання шлюбу проживали поза межами України. В даному випадку, один з подружжя ОСОБА_11 проживала в Україні.

Тобто в розумінні норми ст. 196 КпШС УРСР шлюби між громадянами України, що проживають поза межами України повинні були бути укладені в консульській установі чи дипломатичному представництві України. А у тих випадках, коли шлюби укладені поза межами України з додержанням форми шлюбу, встановленої законом місця його укладення, ці шлюби визнавалися дійсними в Україні, якщо до визнання не було перешкод, що випливають із статей 15 - 17 та 45 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки на час укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на території США, розлучення ОСОБА_3 у США не визнавалося за законами України, слід вважати, що той перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою і такий шлюб за законами України не є дійсним.

Щодо застосування норми ч. 5 ст. 39 СК України слід зазначити наступне.

Частиною пятою статті 39 СК України передбачено, що якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до анулювання актового запису щодо повторного шлюбу повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу.

Наведена норма передбачає дійсність повторного шлюбу укладеного в порядку визначеному цим кодексом з моменту припинення попереднього. Тоді як в розумінні даного Кодексу шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України).

Разом з тим, в даному випадку, шлюб не був зареєстрований в порядку визначеному Кодексом в консульській установі та визнається недійсним за рішенням суду.

Встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 проживали та працювали в Сполучених Штатах Америки.

Згідно договору №1/д на дольову участь у будівництві житлового будинку по вул. Академіка Сахарова, в районі спорткомплексу «Олімп», в м. Івано-Франківськ від 09 березня 2004 року, ОСОБА_10 прийняла дольову участь у будівництві 3-х кімнатної квартири №1 на другому поверсі житлового будинку по вул. Академіка Сахарова, в районі спорткомплексу «Олімп», в м. Івано-Франківськ (а.с. 24-25, т. 2).

30 вересня 2004 року ОСОБА_10 прийняла від забудовника квартиру АДРЕСА_7, згідно акту приймання-передачі (зворот а.с. 25, т. 2).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 грудня 2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №421 від 19 жовтня 2004 року ОСОБА_10 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_8, загальною площею 89,4 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м (а.с. 30, т. 2).

Згідно з довідкою, виданою Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою №2083/02-14/1 від 27 червня 2014 року, у нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №1281/2008 після смерті ОСОБА_10, яка померла 22 червня 2008 року. Спадкоємцями померлої за законом є її дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_7, які 27 вересня 2008 року та 09 серпня 2008 року відповідно подали заяви про прийняття спадщини (а.с. 29, т. 1).

За приписами статті 45 СК України, недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обовязків подружжя, а також прав та обовязків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності. Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_9 набута ОСОБА_10 у 2004 році під час шлюбу, який на території України є недійсним. Свою участь у придбанні даного майна належними та допустимими доказами відповідач-позивач за зустрічним позовом не довів.

ОСОБА_10 померла 22 червня 2008 року.

Спір між сторонами як за первісним так і за зустрічним позовами виник у звязку із поділом спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_9.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 особисте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіт) не складала, а тому спадкування повинно відбуватися за законом.

Встановлено, що ОСОБА_10 має двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7, тому вони відповідно до статті 1261 ЦК України мають право на спадкування.

Оскільки, спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_10, а шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 визнано недійсним, тому відповідно до статті 45 СК України у ОСОБА_3 відсутнє право на спадкування цієї квартири.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спору про право на спадщину та те, що ОСОБА_3 відмовляється надати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 оригінали правовстановлюючих документів на спадкову квартиру, що позбавляє їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, подання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заяв про прийняття спадщини у шестимісячний строк, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_5, ОСОБА_7 права власності по 1/2 частки квартири АДРЕСА_10.

Окрім наведеного, щодо права позивача за зустрічним позовом на частку 4/6 у спірній квартирі суд звертає увагу і на те, що ОСОБА_3 вже звертався до суду з позовом про визнання права на 4/6 частки квартири АДРЕСА_10 з підстав укладення шлюбу з ОСОБА_14 в США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання права власності на 4/6 частини квартири №1 в будинку№38а по вул. Академіка Сахарова в м. Івано-Франківську відмовлено.

Судом зокрема було встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду про визнання права власності на ? частини даного майна, як спільної сумісної власності пережившого подружжя та 1/6 частини нарівні із спадкоємцями першої черги. На підтвердження вказаних вимог представив свідоцтво про шлюб зареєстроване між ним та померлою в окрузі Кук штат Іллінойс за законами США. Апостиль від 02 грудня 2010 року. При вказаних обставинах суд вважає, що квартира № 1 належала на праві особистої власності ОСОБА_10, а доказів щодо спільної сумісної власності позивачем не надано, тому в позові про визнання права власності за ним на 4/6 частини квартири АДРЕСА_11 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

З огляду на наведене, в частині вимог зустрічного позову судом першої інстанції також дано правильну оцінку обставинам у справі та правильно відмовлено в задоволенні вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. Інші доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_15