Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа №743/827/17

провадження № 61-29208св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Ріпкінське об'єднане управління Пенсійного фонду України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Ріпкінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року в складі судді Павленко О. В. та на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Губар В. С., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Ріпкінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Управління) про стягнення коштів в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 22 лютого 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на неодержані ОСОБА_5 кошти в сумі 19 464,69 грн, що були йому нараховані на підставі рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року, однак відповідач відмовляється їх виплатити. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача зазначені кошти.

Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року позов задоволено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач неправомірно утримує належні позивачу кошти, які входять до складу спадщини і які присуджені спадкодавцю за рішенням суду й не отримані ним за життя.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до складу спадщини входить уся пенсія, яка була нарахована спадкодавцю, але не отримана ним за життя.

У вересні 2017 року Управління подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що управлінню не були перераховані кошти з державного бюджету на таку виплату позивачу, що є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Крім того, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу не надходили.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що постановою Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до Управління та зобов'язано Управління виплатити ОСОБА_5 доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

На виконання зазначеної постанови Управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_5 на суму 19 464,69 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті свого чоловіка та успадкувала кошти в розмірі 19 464,69 грн, які належали спадкодавцю згідно з постановою Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року.

Згідно з повідомленням Головного управління Державної казначейської служби України від 17 липня 2017 року станом на цю дату дії щодо виконання постанови Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року не здійснювались.

Відповідач не заперечує, що загальна сума коштів, яку було нараховано до виплати ОСОБА_5 за судовими рішеннями становить 19464,69 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_5 належні йому за життя кошти.

Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року).

Установивши, що ОСОБА_5 здійснено перерахунок пенсії на підставі судових рішень, позивач, як спадкоємець в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на суму 19 464,69 грн нарахованої, але не отриманої пенсії, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги про те, що Управлінню не були перераховані кошти з Державного бюджету на таку виплату позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у відповідача не є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача на отримання зазначених коштів.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ріпкінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат