Номер провадження: 22-ц/785/6681/18
Номер справи місцевого суду: 494/540/17
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

за участю секретаря: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації про виселення з житлового будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 липня 2018 року, -

встановив:

09 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації про виселення з житлового будинку.

Посилаючись на те, що вона являється власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2014 року та свідоцтва про право власності від 24.04.2012 року. Також вона додала, що зареєстрована за даною адресою з 30.05.2012 року. Починаючи з листопада 2006 року за домовленістю з її мамою ОСОБА_7 в даному будинку проживає ОСОБА_3 зі своїми малолітніми дітьми. Відповідно до договору оренди від 14.11.2006 року сторони домовились про проживання відповідача з дітьми до 14.11.2016 року, але після закінчення строку договору оренди ОСОБА_3 відмовилася звільняти належний позивачу будинок. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 28.01.2016 року по справі №494/327/15-ц задоволені її позовні вимоги та визнано ОСОБА_3 та її дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 таким, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 Псля ухвалення рішення було знято з реєстрації місця проживання: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг БМР від 27.03.2016 року. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням виїхати з належного їй будинку, проте остання відмовляється звільняти будинок та надати їй можливість кристувтися її майном. Факт проживання ОСОБА_3 у вказаному житлі підтверджується актом обстеження умов проживання від 10.05.2017 року

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку АДРЕСА_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, що діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, та винести нове рішення, яким цивільну справу за позовом ОСОБА_2 - закрити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що неможливість позивача вільно користуватися своїм будинком є порушенням її права власності, оскільки відповідачку разом з її дітьми було знято з місця реєстрації на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.01.2016 року.

А також районний суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні 05.07.2018 року визнала позовні вимоги, що передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.09.2014 року та свідоцтвом про право власності від 24.04.2012 року (а.с.31-33).

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1. від 10.05.2017 року (а.с.20) вбачається, що за даною адресою разом з ОСОБА_3 проживають: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.128), донька ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.126), син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.127).

Довідкою від 27.09.2016 підтверджується, що центром надання адміністративних послуг 31 травня 2016 року було знято з реєстрації місця проживання: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.01.2016 року по справі №494/327/15-ц (а.с.22).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, придатні для постійного проживання в них. Різновидами житла відповідно до ст. ст. 380-382 ЦК України є - житловий будинок, садиба, квартира.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Частина 1 статті 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачка ОСОБА_4 не надає кошти на утримання будинку та не сплачує за комунальні послуги, що підтверджується довідкою (а.с.21).

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи є рішення Березівського районного суду Одеської області від 28 січня 2016 року, яким у позовній вимозі ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про примусове виселення із житлового приміщення вже було відмовлено, тому суд мав відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, не відповідає дійсним обставинам справи, та спростовується матеріалами справи, оскільки підстави звернення позивача ОСОБА_2 до суду виникли вже після ухвалення рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про виселення, та зовсім інші, ніж зазначалися при зверненні до суду вперше.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 липня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 05 липня 2018року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда