Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 461/12879/14

провадження № 61-6608св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2014 року у складі судді Волоско І. Р. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АК «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 281-р від 20 серпня 2008 року у розмірі 11 051,59 доларів США та 25 132,26 грн звернути стягнення на предмет застави - автобус марки «Богдан», модель А-09202, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований згідно із свідоцтвом НОМЕР_3 за ОСОБА_3 у порядку спадкування, та стягнути судові витрати.

Позов мотивований тим, що 20 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №281-р (далі - кредитний договір), на підставі якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 19 100,00 доларів США на строк до 19 серпня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,0% річних. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_4 надала в заставу автобус марки «Богдан», модель А-09202, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1.

26 липня 2011 року позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник померла. Станом на момент смерті заборгованість за кредитним договором становила 11 051,59 доларів США та 25 132,26 грн - зі сплати пені.

Предмет застави увійшов до спадкового майна за законом, отриманого ОСОБА_3

ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором спадкодавця ОСОБА_4 не сплатив, внаслідок чого позивач просив задовольнити його вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2014 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 281-р від 20 серпня 2008 року перед ПАТ АК «Укргазбанк» звернуто стягнення на автобус марки «Богдан», який у порядку спадкування зареєстрований за ОСОБА_3

Рішення мотивоване тим, що на момент смерті позичальника (ОСОБА_4), заборгованість за кредитним договором становила 11 051,59 доларів США та 25 132,26 грн. Предмет застави, згідно з листом приватного нотаріуса Ярош О. В. (якою відкрито спадкову справу) №5/02-14 від 27 січня 2012 року увійшов до спадкового майна, а його спадкоємцем за законом є відповідач. У порядку частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем повідомлено відповідача про наявність заборгованості спадкодавця та про заставу спадкового майна (автобуса) з пропозицією врегулювати взаємовідносини з банком щодо повернення заборгованості. Відповідач виконати зобов'язання позичальника (спадкодавця) перед позивачем відмовився. Зважаючи на ці обставини, керуючись статтями 590, 1218 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу», статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що строк дії кредитного договору закінчився 19 серпня 2011 року, банк звернувся до суду із позовом 27 жовтня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної даності, який закінчився 20 серпня 2014 року.

У грудні 2016 року ПАТ АК «Укргазбанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

10 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ АК «Укргазбанк».

У липні 2017 року від відповідача надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якій ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

06 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу позивача мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, відмовивши у позові за пропуском позовної давності, не взяв до уваги і не дослідив тієї обставини, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців позичальника загальна позовна давність застосовуватися не повинна, оскільки не відбувається заміна сторони кредитного договору. Апеляційний суд не врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 вересня 2015 року у справі №6-11388св15 та рекомендації, викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року, відповідно до яких, оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281 - 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора, недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Позивач дотримався строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, та вчасно звернувся з вимогою в частині звернення стягнення на майно (автобус), передане боржником в заставу до спадкоємців, які прийняли спадщину.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач вважає висновки суду апеляційної інстанції, що у разі смерті позичальника відбулась заміна сторони у зобов'язанні такими, що відповідають нормам матеріального права та правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-18цс13 від 17 квітня 2013 року, №6-25785св09 від 06 липня 2011 року. Застосування до правовідносин сторін загальної позовної давності відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Позивач з претензією до спадкоємців звернувся до закінчення шестимісячного строку, встановленого статтею 1281 ЦК України, однак з порушенням загального строку позовної давності, а пунктом 5.8. кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки, тобто банк мав звернутись до суду в межах загальних строків позовної давності.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 серпня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 281-р, згідно з яким позичальник отримала кредит у розмірі 19 100,00 доларів США на строк з 20 серпня 2008 року по 19 серпня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,0 % річних.

Кредитні кошти перераховані банком з позичкового рахунку НОМЕР_5 на поточний рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_6.

20 серпня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір застави (транспортних засобів), який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І., реєстраційний № 2153. Про обтяження транспортного засобу заставою внесено відповідний запис у Державний реєстр обтяжень. Предметом застави є автобус марки «Богдан», модель А-09202, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_7, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності за позичальником.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник - ОСОБА_4 померла.

На момент смерті заборгованість за кредитним договором становила 11 051,59 доларів США (9 420,37 доларів США - заборгованість щодо повернення кредитних коштів (8 889,97 доларів США - прострочена заборгованість), 1 631,22 доларів США - заборгованість за відсотками (1 583,27 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками), 21 841,80 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3 290,46 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків) та 25 132,26 грн (21 841,80 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку, 3 290,26 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів).

Листом від 27 січня 2012 року № 5/02-14 приватний нотаріус Ярош О.В. повідомила банк, що нею відкрита спадкова справа після смерті позичальника, а також те, що предмет застави увійшов до спадкового майна та спадкоємцем щодо нього за законом є ОСОБА_3

Листом від 23 лютого 2012 року № 354 позивача повідомлено про наявність заборгованості спадкодавця та про заставу спадкового майна (автобуса) з пропозицією врегулювати взаємовідносини з банком щодо повернення заборгованості. Проте відповідач відмовився виконати зобов'язання позичальника (спадкодавця) перед позивачем.

Спір виник між сторонами з приводу погашення заборгованості за кредитним договором, у рахунок якої позивач просив звернути стягнення на заставлене майно.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, включаючи проценти та неустойку.

За змістом частини першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці, відповідно до статті 1282 ЦК України, зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідач після смерті ОСОБА_4 (позичальника) успадкував за законом автобус марки «Богдан», який є предметом застави, тобто є особою, яка після смерті позичальника зобов'язаний погасити вимоги банка за кредитним договором (у цьому випадку шляхом звернення стягнення на отримане ним у спадщину майно).

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у позові з підстав пропуску позовної давності, виходив з того, що перебіг позовної давності розпочався із закінчення дії кредитного договору.

Верховний Суд з таким висновком апеляційного суду не погоджується, з огляду на таке.

Оскільки, застава, як і іпотека, є видом забезпечення виконання зобов'язання, Верховний Суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, відповідно до якого приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою.

Тобто особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема, в зобов'язаннях, забезпечених заставою регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України та частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу», відповідно до якого застава зберігає силу, якщо майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Таким чином, у разі переходу права власності на предмет застави у порядку спадкування обов'язок заставодавця є чинним і для спадкоємця.

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги в межах вартості предмета застави.

Спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 28 Закону України «Про заставу» визначає підстави для припинення застави, серед яких немає такої як смерть заставодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відтак, застава у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-заставодержателя не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених заставою.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Судом апеляційної інстанції положення статей 1281, 1282 ЦК України не враховано та не застосовано до спірних правовідносин, правова оцінка обставинам справи відповідно до цих норм матеріального права не надана, а висновок, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску позивачем загальної позовної давності є таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач дізнався про смерть позичальника (заставодержателя) 26 липня 2011 року. У позовній заяві, що не заперечується відповідачем у запереченнях на касаційну скаргу, позивачем зазначено, що вимогу (претензію) про обов'язок спадкодавців направлена ним у грудні 2011 року. Судами встановлено, що листом від 27 січня 2012 року приватний нотаріус ЯрошО. В. повідомила банк про спадкоємця заставленого майна, а листом від 23 лютого 2012 року позивач повідомив безпосередньо відповідача про заборгованість спадкодавця та про заставу спадкового майна.

Верховний Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи є докази, які позивач надав суду на підтвердження пред'явлення вимог до спадкоємців позичальника після смерті останньої (а. с. 13-32). Однак суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові з підстав пропуску загальної позовної давності, вказані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, не досліджував.

Таким чином, висновок апеляційного суду про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, відповідно до статті 400 ЦПК України, не має повноважень встановлювати обставини та надавати оцінку доказам.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України 2017 року підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд з урахуванням викладеного та положень частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України, дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик