ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3848/18 Справа № 205/350/14 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк", державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Кузьмишин Едуард Миколайович, про поновлення строку на подання скарги, визнання дій протиправними, визнання постанови недійсною та її скасування, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою /а.с. 2-4/.

З урахуванням уточнень, скаржник посилалась на те, що 01.02.2018 року вона дізналась, що постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кузьмишина Е.М. від 26.12.2017 року у справі № 51192827 накладено арешт на грошові кошти в ряді банків та усі відкриті рахунки, які можуть належати або будуть відкриті на її ім'я у межах суми звернення стягнення 334259,75 грн. Раніше скаржника ніхто не повідомляв про накладення арешту на її кошти та не надсилав їй постанову про відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 не змогла отримати грошові кошти, які перераховуються на зарплатний рахунок № НОМЕР_2. Крім того, державний виконавець незаконно прийняв до виконання виконавчий лист, який втратив чинність, та з порушенням територіальної підвідомчості. ОСОБА_1 проживає та працює в м. Дніпрі, а тому відкриття виконавчого провадження в місті Києві є незаконним. Просила суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти банку; визнати протиправними дії державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження з порушення територіальної підвідомчості за межами м. Дніпра, де живе й працює боржник, та винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти в банківських установах з виплати заробітної плати, а також визнати недійсною постанову від 26.12.2017 року у справі № 51192827 щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках з виплати заробітної плати ОСОБА_1, зокрема розрахунковий рахунок в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_2, особовий рахунок № НОМЕР_1, та скасувати її в цій частині.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено /а.с. 101-105/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити /а.с.109-113/.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд керувався тим, що якщо банком не було враховано викладене в постанові застереження, виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись, з наступних підстав.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб Державної виконавчої служби передбачено розділом Х Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404- VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 74 діючого Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 23.05.2014 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист на виконання рішення по цивільній справі № 205/350/14-ц про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 303 690,68 грн. /а.с. 49/.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12.04.2016 року виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено та направлено за належністю до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, оскільки згідно відповіді ПФУ боржник працює в БОФУР ІПСЕН ІНТЕРНАЦЬОНАЛЬ Представництво якого знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковича, буд. 36/7, кімн. 8, що відноситься до території ВДВС Печерського РУЮ /а.с. 50, 53 на звороті/.

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. від 24.05.2016 року відкрито виконавче провадження /а.с. 56/.

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. від 25.07.2016 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника в розмірі 20 % поточних платежів /а.с. 59/.

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. від 26.12.2017 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: МФО 305299 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300335 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300465 ПАТ «Державний ощадний банк України» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику /а.с. 68/.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 51192827, державним виконавцем були зроблені відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ПФ України, ДФС України, РСЦ МВС в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобов'язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Як убачається з матеріалів справи, в АТ "Райффайзен Банк Аваль" на ім'я ОСОБА_1 відкрито розрахунковий рахунок НОМЕР_1 /а.с. 69/, який згідно довідки з місця роботи був відкритий для нарахування заробітної плати /а.с. 6/.

Частиною першою ст. 115, ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч.ч.1, 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

В той же час ст. 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Постанова державного виконавця від 26 грудня 2017 року про накладення арешту грошових коштів на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює вільне розпорядження боржником коштами, що призводить до порушення конституційних прав боржника.

Виходячи з наведених обставин та норм права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами по даній справі, а також враховуючи, що при здійсненні виконавчих дій державним виконавцем було порушено конституційне право ОСОБА_1 передбачене статтею 43 Конституції України, апеляційний суд вважає, що таке право підлягає захисту шляхом визнання постанови державного виконавця неправомірною та скасування накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку з виплати заробітної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Отже, судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

Щодо вимог заявника у скарзі зобов'язати державного виконавця закрити виконавче провадження, то такі вимоги суперечать вимогам п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні скарги про скасування накладення арешту на кошти що знаходяться на рахунку з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" р/рахунок НОМЕР_2, особистий рахунок № НОМЕР_1 - скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити.

Скасувати накладення арешту на кошти що знаходяться на рахунку з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" р/рахунок НОМЕР_2, особистий рахунок № НОМЕР_1.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров