Справа № 211/1632/18
Провадження № 2/211/1273/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, третьої особи - Товарної біржи «Українська Біржа Нерухомості» про визнання договору міни дійсним, визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла матір позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала матері позивача на підставі договору обміну від 27.08.1998 року, відповідно до якого ОСОБА_3 обміняла належне їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на праві власності. Договір був укладений на товарній біржі.

Спадкоємцями за законом першої черги є відповідач по справі.

Позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки правовстановлюючі документи на квартиру не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач просить визнати дійсним договір обміну, укладений між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншою сторони, відповідно до якого ОСОБА_2 поміняв однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39, 7 кв.м., в тому числі житлова площа 17,3 кв.м., на АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_3,належною частиною надвірних споруд: шлакоблочна літня кухня-гараж Б, сарай з каменю-ракушняку В, вбиральня Г, сарай дощаний Е, сарай зі шпал Ж, погріб З, паркани № 1-5, вод. к-ка. І, замощення II. Жилий будинок ззагальною площею 36,0 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м.

Визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином через Оголошення про виклик до суду, розміщеного на офіційному сайті Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за веб адресою: https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/165.

Голова Довгинцівської районної в місті ради Ратінов І. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, заперечень щодо вимог позивача ОСОБА_1 не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи - Товарної біржи «Українська Біржа Нерухомості» у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла матір позивача ОСОБА_3 (а.с. 6 - копія свідоцтва про смерть).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, а саме на підставі договору обміну від 27.08.1998 року, відповідно до якого ОСОБА_3 обміняла належне їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на праві власності. Даний договір обміну було укладено на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 7, 9 - копії договору, технічного паспорту).

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 (а.с. 8 - копія витягу з реєстру прав власності на нерухому майно ).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 03.03.2010 року, згідно якого заповідала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 (а.с. 10 - копія заповіту).

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 16.03.2018 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки правовстановлюючі документи на майно не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 11 - копія постанови).

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мав місце договір обміну квартири, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований Товарною біржою «Українська Біржа Нерухомості» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Тому як наслідок, суд вважає можливимвизнати за позивачем право власності на дану квартиру в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір обміну, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» 27.08.1998 року за № 1-474 та у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 28.09.1998 року, відповідно до якого ОСОБА_2 поміняв належну йому на праві особистої приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко