Справа № 278/1596/18
10 серпня 2018 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Дубовік О. М.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом, -
Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Зазначила, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у якому зареєстрований відповідач. ОСОБА_2 був зареєстрований у будинку з дозволу її батька ОСОБА_3, спадкоємцем майна якого є вона як дочка. У теперішній час позивач вступила у спадщину після батька, у тому числі набула право власності в порядку спадкування і на будинок АДРЕСА_1. Повідомила, що факт реєстрації відповідача перешкоджає їй у повній мірі розпоряджатись належним їй майном як власником такого.
У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком.
Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності; щодо заочного рішення не заперечувала (а.с. 23).
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 20-21, 26-27), із заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, відзив на позов не надавав.
З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-10), в якому згідно з довідкою Виконавчого комітету Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області зареєстрований ОСОБА_2, але фактично не проживає з січня 2014 року (а.с. 12).
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У статті 41 Конституції України та статтях 319, 321 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Така правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-158цс14.
З огляду на наведене, беручи до уваги те, що право власності минулого власника, який і надав дозвіл на реєстрацію відповідача в згаданому вище будинку, перейшло до позивача, на переконання суду, право користування відповідача, яке є похідним від права власності самого власника, припинилося, а тому, зважаючи також і на його тривале непроживання без поважних у даному житловому приміщенні, для усунення перешкод у здійсненні позивачем її права користування та розпорядження належним їй майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 391, 405 ЦК України, суд -
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення в разі його пропуску з поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Дубовік