Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2024/2-894/11

провадження № 61-19090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал»,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року у складі судді: Скляренка С. О. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року у справі № 2-894/11 було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості, вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року у розмірі 2 669 519,95 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2012 року ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

01 березня 2017 року ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» звернулося у суд з заявою, в якій просило з метою примусового виконання рішення суду, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», замінити вибулого стягувача на правонаступника ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» у виконавчому провадженні №41938656 від 11 лютого 2014 року, відкритого Ленінським ВДВС ХМУЮ на підставі виконавчого листа №2-894/11, виданого 19 квітня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року, заяву ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» про заміну сторони, яка вибула, у виконавчому провадження №41938656 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором, задоволено. Суд вирішив замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «РайфайзенБанк Аваль»» його правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», у виконавчому провадженні ВП №41938656, що перебуває на виконанні у відділі ПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області, щодо виконання виконавчого листа №2-894/11 від 19 квітня 2013 року, виданого на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від «26» жовтня 2011 року у справі №2-894/11.

Ухвали судів мотивовані тим, що новим кредитором у зобов'язанні між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 є ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», а тому заява ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про заміну сторони в виконавчому провадження № 41938656 підлягає задоволенню.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив належним чином про судове засідання і він був позбавлений можливості надати зауваження, заперечення та інші докази по суті справи, а також не мав можливості оскаржити ухвалу про відкриття провадження щодо порушення судом правил підсудності. Зазначає, що суди не досліджували оригінали документів, що підтверджують законне право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. До участі у справі не було залучено інших правонаступників за договорами про відступлення права вимоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 11 лютого 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ, на підставі виданого Ленінським районним судом м. Харкова виконавчого листа по справі №2-894/11 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відкрито виконавче провадження №41938656.

21 грудня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» уклали договір факторингу, згідно умов якого права кредитора за кредитним договором №010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року перейшли до ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк».

21 грудня 2016 року ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» уклали договір комісії, згідно умов якого права кредитора за кредитним договором №010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року перейшли до ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ».

21 грудня 2016 року ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, згідно умов якого права кредитора за договором іпотеки № 010-2/07/1-363/1-07 від 29 березня 2007 року перейшли до ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

21 грудня 2016 року ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» уклали договір факторингу № 21/12/2016-1, згідно умов якого права Кредитора за кредитним договором № 010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 перейшли до ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Згідно постанови від 30 березня 2016 матеріали ВП № 41938656 були передані до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов'язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв'язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повідомив належним чином про судове засідання і ОСОБА_5 був позбавлений можливості подати зауваження, заперечення та інші докази по суті справи, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно положень процесуального законодавства, яке було чинним на момент розгляду апеляційної скарги, в апеляційного суду були відсутні повноваження скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що особа була не повідомлена належним чином про судове засідання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року зупинено виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а касаційна скарга без задоволення, то виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року слід поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель