провадження №2/279/45/18
Справа № 279/3941/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Комарової О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача

ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Коростенського району Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Елітцентр» про захист цивільних справ та інтересів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідачів ОСОБА_5 сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Житомиирській області, треті особи ТОВ «Елітцентр», в якому просить , уточнивши позовні вимоги,

- визнати протиправним рішення сільської ради №325 від 07.10.2015 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_3 та рішення №60 від 29.03.2016 року, яким їй відмовлено в передачі в користування земельної ділянки розміром 0,49 га для ведення особистого селянського господарства та скасувати ці рішення;

-визнати її право на користування земельною ділянкою розташованою біля житлового будинку №1 по вулиці Набережній в с. Шатрище Коростенського району, площа якої складає 0,4148 га;

-визнати право користування частиною земельної ділянки , яка прилягає до її будинку та господарських споруд по вул. Миру,11 в с. Шатрище, площа якої складає 0,0255 га;

-зобовязати Управління «Держземагенства» у Коростенському районі анулювати інформацію в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку біля будинку №11 по вулиці Миру в с. Шатрище площею 0,2500 га кадастровий номер якої :18:003:0019 в звязку з внесенням невірних даних про розташування земельної ділянки в натурі.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що є власником будинку №1 по вулиці Набережній в селі Шатрище Коростенського району Житомирської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.2009 року. Згідно по господарських книг за її покійної матірю рахувалась земельна ділянка площею 0,57 га , з яких 0,49 га для ведення особистого селянського господарства та 0,08 га для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. По сусідству з будинком позивачки знаходиться будинок №11 по вулиці Миру в с. Шатрище, в якому проживає відповідач ОСОБА_3 Впродовж тривалого часу між сусідами існує спір щодо користування земельними ділянками. ОСОБА_5 сільська рада прийняла рішення, якими передала земельну ділянку площею 0,2500 га ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а рішенням від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у відчуженні переданої ОСОБА_3 земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просять їх задовольнити. Представник ОСОБА_5 сільської ради Коростенського району ОСОБА_6, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечують проти позовних вимог , просять відмовити за безпідставністю, оскільки всі рішення приймались на підставі чинного законодавства.

Представник Головного управління Держгеокадастру в засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Представник ТОВ «Елітцентр» в засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся неодноразово.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи зі слідуючого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння по вул. Набережній,1 в с. Шатрище Коростенського району Житомирської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2009 року. До 2003 року власником вказаного будинку була ОСОБА_3 Вказане домоволодіння було розташоване на земельній ділянці площею 0.06 га, яку ОСОБА_3 виділили її батьки ще в 1964 році. Тобто, домогосподарство ОСОБА_3 ( Набережна, 1) межувало із господарством її батька ОСОБА_7 (Миру,11). Батько відповідачки ОСОБА_7 подарував свій будинок з господарськими спорудами внучці, дочці ОСОБА_3 ОСОБА_8. І лише у серпні 2015 року будинок ( Миру,11) був подарований ОСОБА_8 своїй матері відповідачці ОСОБА_3

В 2003 році в звязку з забрудненням території внаслідок аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 передала на баланс ОСОБА_5 сільської ради вказане домоволодіння по вул. Набережній, 1 . ОСОБА_5 сільською радою в 2004 році вказане домогосподарство було передано на підставі ордера матері ОСОБА_1 ОСОБА_5 А після смерті ОСОБА_5І . спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1 При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31.12.2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 року згідно зі ст. 377 ЦК України , а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27.04.2007 року №997-У- і згідно зі ст.120 ЗК України , переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором ; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування .

З 01.01.2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК України в редакції Закону України від 05.11.2009 року №1702-У1.

Відповідно до статті 20 ЗК УРСР у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_8 права користування присадибною земельною ділянкою, передбачалось, що право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Отже, згідно діючої на той час норми права (ст.120 ЗК ) при виділенні покійній матері позивачки ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Набережній, 1 в с. Шатрище до неї перейшла присадибна земельна ділянка, яка рахувалась за даним будинком площею 0,57 га, з них - 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,49 га для ведення особистого селянського господарства, що стверджується оглянутою в судовому засіданні погосподарською книгою.

ОСОБА_5 користувалась вказаною земельною ділянкою і будь-яких претензій до відповідачів не проявляла. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом не зазначено, на якій земельній ділянці знаходиться житловий будинок та надвірні будівлі.Оскільки на підставі договору дарування ОСОБА_3 стала власником домоволодіння по вулиці Миру,11 в Шатрище, то ОСОБА_5 сільською радою їй було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до вимог ст.118ч.7 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Погодження меж земельних ділянок є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами . Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу акту погодження меж слід вважати , що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Ненадання позивачем ОСОБА_1 своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняттям рішення про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_5 сільська рада Коростенського району не порушила прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1, а тому її право не підлягає захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 116,118,123 Земельного Кодексу України , - суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ТОВ «Елітцентр» про захист цивільних справ та інтересів відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або неприйняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 грудня 2018 року.

Суддя Коваленко В.П.