Провадження № 2/712/281/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2018 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді Романенко В.А.
за участю секретаря Таран А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із спільного домоволодіння в натурі, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із спільного домоволодіння в натурі, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 33963942 від 21.02.2015 року ОСОБА_1 є власником 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами на підставі договору дарування частки житлового будинку від 21.02.2015 року, укладеного ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М.
Згідно п. 1.2 договору дарування частини житлового будинку від 21.02.2015 року, на земельній ділянці розташований один житловий будинок з прибудовою, позначений літерою - А-І; загальна площа якого становить 53,8 кв.м., житлова площа - 49,1 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами: вбиральня - Б, погріб - Г, огорожа - № 1-4, водо колонка № 5, 6.
Земельна ділянка не приватизована.
Вже протягом багатьох років між співвласниками існує фактичний розподіл будинку. Частка, що знаходиться у його фактичному користуванні є ізольованою, має окремий вихід. Виділ його частки в натурі не порушить прав інших співвласників.
На даний час відповідачі по справі взагалі не користуються своєю власністю, оскільки, як підтверджено довідкою характеристикою № 5591о від 25.09.2017 року частина будинку літ. А-І,а в стадії руйнування після пожежі.
З метою погодження виділення йому в натурі 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 згідно фактичного користування спільним майном, він звернувся з письмовою заявою до співвласників.
На своє звернення жодної відповіді не отримав.
Просить провести виділ частки ОСОБА_1 із спільного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в натурі, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Встановити порядок володіння іі користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 відповідно належної йому частки.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, порядок користування земельною ділянкою встановити відповідно до другого варіанта експертизи. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 33963942 від 21.02.2015 року ОСОБА_1 є власником 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами на підставі договору дарування частки житлового будинку від 21.02.2015 року, укладеного ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М.
Згідно п. 1.2 договору дарування частини житлового будинку від 21.02.2015 року, на земельній ділянці розташований один житловий будинок з прибудовою, позначений літерою - А-І; загальна площа якого становить 53,8 кв.м., житлова площа - 49,1 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами: вбиральня - Б, погріб - Г, огорожа - № 1-4, водо колонка № 5, 6.
Земельна ділянка не приватизована.
Відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» № 5591о від 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 є власником 7/25 будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 28.01.2004 року. ОСОБА_3 є власником 7/25 будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 28.01.2004 року.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
З метою погодження виділення в натурі 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 згідно фактичного користування спільним майном, позивач звернувся з письмовою заявою до співвласників, однак відповіді не отримали.
Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування належної йому частини спільного майна в натурі, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України)
Частина приміщення житлового будинку літ. «А-І» - приміщення 2-4, житлова кімната, площею 14.7 кв.м.
Приміщення прибудови «а3» - приміщення 2-3, передпокій, площею 7.2 кв.м; приміщення 2-5, житлова кімната, площею 7.5 кв.м.
Приміщення прибудови «а4» - приміщення 2-1, веранда, площею 4.5кв.м; приміщення 2-2, кухня, площею 19.9 кв.м; разом по будинку 53.8 кв.м.
Надвірні будівлі та споруди - сарай літ. «В», розміром 4.1х3.05 м, площею 12,5 кв.м, водоколонка № 5; огорожа № 1 (ворота з хвірткою); огорожа № 3; огорожа № 4; погріб літ. «Г» під частиною прибудови «а4»; погріб літ. «З» під частиною прибудови «а3»; вигрібна яма; вбиральня літ. «Т».
Квартира АДРЕСА_1 має окремий вихід, автономний заїзд, запропонована частина забезпечена інженерними мережами, які функціонують автономно.
Технічно вбачається можливим виділити в натурі частку 11/25 із спільного домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (квартира № 2), так як виділена частина є технічно обособленою, має окремий вихід, автономний заїзд і може бути виділена в натурі.
Запропонований варіант виділу 11/25 частини із спільного домоволодіння АДРЕСА_2 відповідає архітектурно-планувальним та конструктивним рішенням, що передбачено ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень.»
На розсуд суду запропоновано чотири варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2, варіанти описані у висновку та зображені в додатках 1, 2, 3, 4 до висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.
Згідно ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Відповідно до п. 19 постанови ПВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, у справах за позовом учасника спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою , на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 78-81,89, 141, 263-265, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 356, 358, 361, 364, 367 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із спільного домоволодіння в натурі, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 11/25 частки із домоволодіння по АДРЕСА_2, а саме: частина приміщення житлового будинку літ. «А-І» - приміщення 2-4, житлова кімната, площею 14.7 кв.м.
Приміщення прибудови «а3» - приміщення 2-3, передпокій, площею 7.2 кв.м; приміщення 2-5, житлова кімната, площею 7.5 кв.м.
Приміщення прибудови «а4» - приміщення 2-1, веранда, площею 4.5кв.м; приміщення 2-2, кухня, площею 19.9 кв.м; разом по будинку 53.8 кв.м.
Надвірні будівлі та споруди - сарай літ. «В», розміром 4.1х3.05 м, площею 12,5 кв.м, водоколонка № 5; огорожа № 1 (ворота з хвірткою); огорожа № 3; огорожа № 4; погріб літ. «Г» під частиною прибудови «а4»; погріб літ. «З» під частиною прибудови «а3»; вигрібна яма; вбиральня літ. «Т».
Квартира АДРЕСА_1 має окремий вихід, автономний заїзд, запропонована частина забезпечена інженерними мережами, які функціонують автономно.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2.
Виділити першому співвласнику, позивачу - ОСОБА_1, частину земельної ділянки в наступних межах:
Від т. 1 до т. 2 - 4.90 м, по АДРЕСА_2, огорожа № 1;
Від т. 2 до т. З - 7.64 м, по АДРЕСА_2;
Від т. 3 до зовнішньої стіни житлового будинку «А-І» - 5.55 м;
Межа проходе по лінії розподілу житлового будинку «А-І», прибудови «а3» - 4.09 х 4.12 х3.82 м;
Від зовнішньої стіни прибудови «а3» до т. А - 1.50 м;
Від т. А до т. С - 6.15 м;
Від т. С до т. 8 - 12.87 м;
Від т. 8 до т. 9 - 15.59 м, межа зі сторони городу;
Від т. 9 до т. 10 - 6.74 м, по межі з сусіднім домоволодінням;
Від т. 10 до т. 11 - 4.06 м, по межі з сусіднім домоволодінням;
Від т. 11 до т. 1 - 15.09 х 1.81 м, по межі з сусіднім домоволодінням.
Земельна ділянка площею 362 кв.м. На план-схемі зображено синім кольором.
Виділити другому співвласнику, відповідачам - ОСОБА_2, ОСОБА_3, частину земельної ділянки в наступних межах:
Від т. 6 до т. 5 - 5.27 м, по АДРЕСА_2,
Від т. 5 до т. 4 - 2.72 м, по АДРЕСА_2,
Від т. 4 до т. З - 11.97м, по АДРЕСА_2,
Від т. 3 до зовнішньої стіни житлового будинку «А-І» - 5.55 м;
Межа проходе по лінії розподілу житлового будинку «А-І», прибудови «а3» - 4.09 х 4.12 х3.82 м;
Від зовнішньої стіни прибудови «а3» до т. А - 1.50 м;
Від т. А до т. С - 6.15 м;
Від т. С до т. 8 - 12.87 м;
Від т. 8 до т. 7 - 15.33 м, межа зі сторони городу;
Від т. 7 до т. 6 - 24.80 м.
Земельна ділянка площею 460 кв.м. На план-схемі зображено рожевим кольором.
Загальна площа земельної ділянки по другому варіанту складає 822 кв.м.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: