Номер провадження: 22-ц/785/6647/18
Номер справи місцевого суду: 496/45/17
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

за участю секретаря: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приват Банк», треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу - Зезик Вячеслав Андрійович, про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018 року, -

встановив:

06 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання недійсним Договору іпотеки від 22 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 22 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ODB0GA00000417, згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальникові кредит у розмірі 15000,00 (п'ятнадцяти тисяч) доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки від 22 серпня 2007 року, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 155,850 кв. м. та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 02 квітня 1997 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим №1-833. На час укладання договору, позивачці було 14 років, і тому вона вважає, що при укладанні договору були порушені її права та інтереси, в зв'язку з тим, що його було укладено без дозволу органу опіки та піклування.

На підставі викладеного просить суд визнати недійсним Договір Іпотеки від 22 серпня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Зезик В.А., зареєстрований в реєстрі за №2-4737.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги до ПАТ КБ «Приват Банк», треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу - Зезик Вячеслав Андрійович, про визнання договору іпотеки недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги до ПАТ КБ «Приват Банк», треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу - Зезик Вячеслав Андрійович, про визнання договору іпотеки недійсним.

В судове засідання, призначене на 13 грудня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що при укладанні договору іпотеки мати позивачки свідомо повідомила нотаріусу неправдиві відомості про те, що в житловому будинку не проживають неповнолітні діти, також позивачка пропустила строки щодо захисту свої прав.

З такими висновками районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ODB0GA00000417, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредит у розмірі 15000,00 (п'ятнадцяти тисяч) доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 22 серпня 2007 року. Відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 155,50 кв.м. та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 02 квітня 1997 року.

Відповідно до п.14.7 договору іпотеки, іпотекодавець засвідчив, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Пунктом 14.9 договору передбачено, що даний договір підписаний іпотекодавцем добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства. Іншим членам сім'ї доведено до відома зміст та суть іпотечного договору і правові наслідки для них.

Згідно зі ст. 177 Сімейного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як вбачається з правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 06.04.2016 року, за змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин, вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо житлового приміщення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Як зазначається в договорі іпотеки, предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_3, що є іпотекодавцем. Майнові права на предмет іпотеки у інших осіб, в тому числі і в дітей відсутні. Єдиним власником предмету іпотеки є ОСОБА_3 і саме вона має право відповідно до ст. 317 ЦК України, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а отже майнові права малолітніх дітей на спірний дім відсутні.

Відповідно до копії домової книги ОСОБА_2 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Верховний суд України в постанові від 30.09.2015р. по справі № 6-384цс15 висловив правову позицію, що неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Також відповідно ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Як передбачає ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Виходячи із зазначеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що при укладанні договору іпотеки мати позивачки свідомо повідомила нотаріусу неправдиві відомості про те, що в житловому будинку не проживають неповнолітні діти. Те, що позивачка зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, це є її право проживання в предметі іпотеки і не є майновим правом, оскільки право на житло віднесено законодавцем до особистих немайнових прав.

Також, беручи до уваги ч. 4 ст. 261 ЦК України, позивачка пропустила строки щодо захисту свої прав, а саме з моменту її повноліття вона мала три роки на оскарження Договору іпотеки, який був укладений її матір'ю ОСОБА_3, але з позовом вона звернулась тільки у 2017 році.

Доводи апелянта про те, що районний суд невірно прийшов до висновку про те, що при укладенні іпотечного договору іпотекодавець ОСОБА_3 свідомо не повідомила іпотекодержателя про проживання 14 річної доньки у у будинку, що став предметом іпотеки, так як ОСОБА_3 повідомляла Банк про таку обставину, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи. Зокрема, підписуючи договір, іпотекодавець засвідчив, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку(п. 14.7 договору іпотеки). Пунктом 14.9 договору передбачено, що даний договір підписаний іпотекодавцем добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства. Іншим членам сім'ї доведено до відома зміст та суть іпотечного договору і правові наслідки для них.

Також, у матеріалах справи міститься копія довідки Біляївської міської ради від 08.08.2007 року (а.с. 34), у якій зазначено, щоОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1, і що до складу її сім'ї входять та проживають з нею син - ОСОБА_6, 1980 р.н. Апелянт зазначає, що вважає дану довідку не допустимим доказом, разом з тим питання про проведення експертизи у судовому засіданні не ставить.

Посилання апелянта на те, що районний суд дійшов хибного висновку про те, що позивачкою пропущений строк позовної давності для звернення до суду, оскільки позовна давність не поширюється на заявлені нею вимоги, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд Одеської області прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк