Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 753/21967/15-ц

провадження № 61-29110св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представники ОСОБА_4: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у складі судді

Гаращенко Д. Р.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою апеляційного суду ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2016 року скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишено без руху та надано п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року вказану апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанцій виходив з того, що за подання апеляційної скарги заявником не сплачено судовий збір та у встановлений судом строк вимоги суду не виконані, у зв'язку із чим були застосовані положення статті 297 ЦПК України 2004 року.

27 квітня 2017 рокуОСОБА_4 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не отримував копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху, що унеможливило усунення недоліків в частині сплати судового збору.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_4 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що заявник зловживає своїми процесуальними правами, оскільки апеляційна скарга тривалий час перебувала залишеною без руху, у зв'язку із чим заявник мав можливість дізнатись про долю його скарги.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Положення статті 121 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Судом установлено, що ОСОБА_4 копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року не отримав, оскільки конверти, які направлялись неодноразово на його адресу, з вказаною ухвалою апеляційного суду разом із довідкою публічного акціонерного товариства «Укрпошта», причиною повернення якого є закінчення терміну зберігання повернулись до суду, тобто відсутня фіксація отримання ухвали суду, а, отже, від виконання її вимог заявник не ухилявся, а тому посилання апеляційного суду на те, що він зловживає своїми процесуальними правами і не виконав вимоги ухвали, є передчасними.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень. Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 389, 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило