Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 520/14393/13-ц

провадження № 61-21786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року у складі судді

Огренич І. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди номер договору змінений на № 1), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 302 000,00 доларів США з розрахунку 9,00 % річних на строк із 11 березня 2008 року по 12 березня 2029 року.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до кредитного договору щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, згідно з якою змінюється схема погашення та кінцевий термін повернення кредиту на 11 березня 2038 року.

Згідно із договорів поруки, укладених 11 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, виникла заборгованість у розмірі

3 637 221,04 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 березня 2008 року

№ 0 (відповідно до додаткової угоди від 03 лютого 2009 року при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується додатковий реєстраційний номер договору - 1) у розмір 3 637 222,04 грн із яких: 2 385 766,63 грн - заборгованість за кредитом; 1 251 454,41 грн - заборгованість за відсотками. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року задоволено. Заочне рішення Київського районного суду

м. Одеси від 18 лютого 2014 року скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що пред'явивши вимогу про дострокове повернення суми кредиту, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, а отже, звернувшись до суду у жовтні 2013 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси

від 06 червня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У березні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суду не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_4 листа про дострокове повернення кредиту, тому висновок суду про зміну строку виконання основного зобов'язання є передчасним. Крім того, договори поруки не можливо вважати припиненими із 01 грудня 2009 року, оскільки відсутні докази направлення листа поручителям, та як наслідок відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану справу до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та

ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди від 03 лютого 2009 при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується додатковий реєстраційний номер договору - 1), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі

302 000,00 доларів США з розрахунку 9 % річних на строк із 11 березня 2008 року по 12 березня 2029 року.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до кредитного договору щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, згідно з якою змінюється схема погашення та кінцевий термін повернення кредиту на 11 березня 2038 року.

Пунктом 1.2.2 кредитного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 12 березня

2029 року (згідно із додатковою угодою від 03 лютого 2009 року № 3 кінцевий термін повернення кредиту змінено до 11 березня 2038 року), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, у тому числі до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 кредитного договору.

Згідно із договором поруки від 11 березня 2008 року № 186154 та додаткової угоди до нього від 03 лютого 2009 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 та договору поруки від 11 березня 2008 року № 186152, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_6, останні на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, які виникають із умов зазначеного кредитного договору.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Тобто, відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами позивач набув права вимоги за зазначеним кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути кредит та сплатити нараховані банком проценти та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором.

Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 кредитного договору банк має право вимагати достроково повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. У випадку непогашення кредиту та/або процентів за його використання у встановлений термін банк, відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», має право видати наказ про примусову оплату боргу за цим договором.

Згідно із пунктом 5.5 кредитного договору, у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день, сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати достроково повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Пунктом 12.1 кредитного договору передбачено, що відповідно до статтей 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випаду настання обставин передбачених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку не отримання позичальником вищезазначеного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це належного повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших причин протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати направлення позичальнику такого повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Листом від 24 квітня 2009 року № 38-2/31-29-13/3082, який отриманий ОСОБА_4 28 квітня 2009 року особисто, ПАТ «УкрСиббанк» повідомило, що термін дострокового повернення кредиту вважати таким, що настав. Достроково повернути кредит, нараховані відсотки та комісію у повному обсязі на протязі 30 календарних днів від дати отримання цього листа.

Таким чином, 30 травня 2009 року є днем настання строку виконання основного зобов'язання. Із позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду у жовтні 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність для вимог до позичальника та строк пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Тобто вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову, оскільки кредитор змінив строк виконання зобов'язання, а отже, втратив право на захист у судовому порядку його права на виконання основного зобов'язання боржником та поручителем. При цьому банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя лише 28 жовтня 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності та після спливу шестимісячного строку чинності поруки.

Доводи касаційної скарги про те, що суду не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_4 листа про дострокове повернення кредиту, тому висновок суду про зміни строку виконання основного зобов'язання є передчасним, не заслуговують на увагу, оскільки розділом 12 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором строком більше ніж на один місяць та у випадку непогашення простроченого грошового зобов'язання протягом 31 календарного дня, з дня отримання вимоги, банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредитом із 32 календарного дня з дати одержання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту. При цьому у разі неотримання позичальником вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав із 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що договори поруки не можливо вважати припиненими із 01 грудня 2009 року, оскільки відсутні докази направлення листа поручителям, та як наслідок відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, є безпідставними, оскільки кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, а отже, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик