Номер провадження: 22-ц/785/6655/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Справа № 523/11575/16-ц

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 доОСОБА_5 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі суді Аліною С.С. 12 червня 2018 року,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у березні 2017 р. позовом, в якому остаточно просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь: 1) борг за розпискою від 30.05.2013 р. про позику грошей у сумі - 315 000,00 грн. ; 2) проценти від суми позики у розмірі - 185 431,46 грн.; 3) три відсотки річних у сумі - 33 968,22 грн.; 4) інфляційні втрати у сумі - 338 940,00 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 30.05.2013 р. за договором позики ОСОБА_5 позичив у нього гроші у сумі - 315 000 грн., строком до - 16.08.2013 р.. У встановлений строк борг не повернуто (а. с. 3 - 4, 38 - 40).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 р. вищевказаний уточнений позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4: - борг у сумі - 315 000,00 грн.; - проценти від суми позики у розмірі - 185 431,46 грн.; - три відсотки річних у сумі - 33 968,22 грн.; - інфляційні втрати у сумі - 338 940,00 грн..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до письмової розписки 30.05.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договорі позики, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти у сумі - 315 000 грн., які зобов'язався повернути у строк - до 16.08.2013 р..

Борг на час розгляду справи не повернуто (а. с. 64 - 64 зворотна сторона).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 р. (а. с. 95 - 95 зворотна сторона) задоволена заява ОСОБА_5 від 08.08.2017 р. (а. с. 73 - 74) про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 р..

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 р. скасовано. Справу призначено до судового розгляду.

04.05.2018 р. ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги щодо розміру сум і остаточно просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь: 1) борг за розпискою від 30.05.2013 р. про позику грошей у сумі - 315 000,00 грн. ; 2) проценти від суми позики у розмірі - 234 539,48 грн.; 3) три відсотки річних у сумі - 44 557,40 грн.; 4) інфляційні втрати у сумі - 446 229,00 грн.. Всього просив стягнути - 1 040 325,88 грн. (а. с. 122 - 124).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 р. вищезазначений уточнений позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі - 315 000 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі - 28 350 грн., а всього - 343 350 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4судові витрати у розмірі - 7 358,75 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до письмової розписки від 30.05.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі - 315 000 грн., ОСОБА_5 зобов'язався повернути у строк - до 16.08.2013 р..

ОСОБА_5, по теперішній час , позивачу ОСОБА_4 борг не повернув. Вказаний факт підтверджується тим, що борговий документ перебуває у позивача.

У зв'язку з невиконанням умов договору з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню борг за договором позики у розмірі - 315 000 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі - 28 350 грн., а всього - 343 350 грн..

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відсотків від суми позики у розмірі - 234 539,48 грн., інфляційних витрат у розмірі - 446 229 грн., суд вважає про те, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не надав суду письмову довідку про індекс інфляції (індексації) Головного управління статистики в Одеській області споживчих цін в Одеській області, також не надав суду обґрунтований письмовий розрахунок нарахування відсотків з посиланням на вищевказані відомості.

Також ОСОБА_4 не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог про стягнення відсотків від суми позики у розмірі - 234 539,48 грн..

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення відсотків від суми позики у розмірі - 234 539,48 грн., інфляційних витрат у розмірі - 446 229 грн. є недоведеними.

При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (а. с. 146 - 148).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру трьох відсотків річних, відмови у стягненні відсотків за користування коштами та інфляційних втрат. Просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох відсотків річних змінити, стягнувши їх у розмірі згідно уточнених позовних вимог від 04.05.2018 р.. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за користування коштами та інфляційних втрат скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що уточнюючи позовні вимоги 04.05.2018 р. ним були наведені обґрунтовані розрахунки відсотків за користування коштами та інфляційних втрат. Ухвалюючи рішення щодо стягнення трьох процентів річних суд не прийняв до уваги його уточнення позовних вимог від 04.05.2018 р., а керувався попереднім розрахунком.

Апелянт у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 відзиву на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, зобов'язання відповідачів знести самовільно побудований магазин не оскаржено. Відповідно до вищевказаних положень цивільно-процесуального законодавства законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин з договору позики та відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Колегія суддів приймає до уваги, що в цій частині ОСОБА_5 рішення суду не оскаржив.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині вищевказаним вимогам законодавства не відповідає. Погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутих трьох відсотків річних та відмови у стягненні процентів за користування коштами, інфляційних втрат не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 625, 1046 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 12, 13, 263, 264 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики та щодо відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_5 у встановлений строк позику не повернув, то з нього підлягає стягненню сума трьох річних, вказана в уточненнях позовних вимог від 04.05.2018 р. (а. с. 122 - 124) у розмірі - 44 557,40 грн.. Також підлягає стягненню сума процентів за користування коштами, але тільки за період дії договору позики (з 30.05.2013 р. по 16.08.2013 р.) у розмірі - 13 519,11 грн. та інфляційні втрати за весь період порушення грошового зобов'язання у сумі - 446 229,00 грн.. Розрахунки вказаних сум містяться в уточненнях позовних вимог від 04.05.2018 р. (а. с. 122 - 124), апеляційним судом перевірені та визнані вірними.

Доводи апелянта про те, що уточнюючи позовні вимоги 04.05.2018 р. ним були наведені обґрунтовані розрахунки відсотків за користування коштами та інфляційних втрат, ухвалюючи рішення щодо стягнення трьох відсотків річних суд не прийняв до уваги його уточнені позовні вимоги від 04.05.2018 р., а керувався попереднім розрахунком, є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо необхідності стягнення процентів за весь час користування коштами колегія суддів відхиляє, оскільки це не передбачено договором позики.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

Доводи представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення процентів за весь час користування коштами, колегія суддів відхиляє, оскільки з цих підстав відповідач не заперечував проти задоволення позову у суді першої інстанції. Відзиву (заперечень) ОСОБА_5 на позов матеріали справи не містять. У заяві про перегляд заочного рішення (а. с. 73 - 74) останній посилався тільки на те, що стягуючи проценти за користування коштами та три відсотки річних, суд допустився подвійного стягнення, не розібрався у застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги може скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення трьох відсотків річних, відмови у стягненні відсотків за користування коштами та інфляційних втрат зроблені при їх невідповідності обставинам справи, судом при цьому порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню. Необхідно в цій частині ухвалити нове судове рішення за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі - 14 447,62 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року в частині стягнення трьох відсотків річних та відмови у стягненні відсотків за користування коштами та інфляційних втрат - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4): - відсотки за користування коштами у розмірі - 13 519 (тринадцять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 11 коп.; - три відсотки річних у сумі - 44 557 (сорок чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 40 коп.; - інфляційні втрати у сумі - 446 229 (чотириста сорок шість тисяч двісті двадцять дев'ять) грн. 00 коп..

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) судовий збір у сумі - 14 447 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок сім) грн. 62 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе