Справа 206/4317/18
Провадження 2/206/1254/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 грудня 2018 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

встановив:

02 серпня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

02 серпня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було зроблено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області щодо встановлення місця реєстрації відповідача.

27 серпня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до слухання.

В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26991,41 грн. за кредитним договором №б/н від 10.08.2006 року та судові витрати в розмірі 1762грн., також просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.08.2006 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобовязався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування.

Дотепер відповідач свої обовязки не виконала, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 30.04.2018р. в сумі 26991,41 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 3534,19 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом 21533,82 грн., нарахована пеня 400,00 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250 гривень (фіксована частина) та 1273,40 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.1-3).

Судові засідання по справі були призначені на 24 вересня 2018 року, 01 листопада 2018 року та 29 листопада 2018 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься судова повістка про виклик її до суду з відміткою на конверті «закінчення терміну зберігання» (а.с. 48) також відповідач повідомлялася про виклик до суду через розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова Влада» (а.с. 51). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

Розглянувши доводи представника позивача викладені у позові, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 10.08.2006 року відповідач подала позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування (а.с.8).

На підставі цієї заяви, 10.08.2006 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.6).

Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 10.08.2006 року.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У встановлені договором строки, відповідач зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 30.04.2018р. в сумі 26991,41 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 3534,19 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом 21533,82 грн., нарахована пеня 400,00 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250 гривень (фіксована частина) та 1273,40 гривень (процентна складова) (а.с.4-7).

Пунктом п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості.

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписувала кредитний договір, а також отримувала кредитну картку, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови.

Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком остання не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України.

Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 250,00грн. та 1273,40 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 610, 611, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п.1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за письмовим договором (заявою) від 10 серпня 2006 року, яка утворилася станом на 30.04.2018 року в розмірі 25468,01 грн. і складається із: 3534,19 грн. заборгованість за кредитом, 21533,82 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом, 400,00 грн. нарахована пеня, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн., а загалом 27230 (двадцять сім тисяч двісті тридцять) грн. 01 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков