У Х В А Л А

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 754/4275/16

провадження № 61-12814ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року Київський міський центр зайнятостізвернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13 264,90 грн виплаченої їй допомоги по безробіттю відповідно до статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Позов обґрунтовано тим, що відповідач працювала у ТОВ «Фоззі-Фуд» та одночасно отримувала зазначену допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості13 264,90 грн зайво виплаченої допомоги по безробіттю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

07 березня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 13 264,90 грн зайво виплаченої допомоги по безробіттю, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що рішення суду апеляційної інстанції у справі постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і на такі не посилається заявник.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, висловленими у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, заява про звільнення від сплати судового збору підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишити без розгляду.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник