Номер провадження: 22-ц/785/6896/18
Номер справи місцевого суду: 502/727/18
Головуючий у першій інстанції Балан М. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

за участі: позивачки ОСОБА_2 і представника відповідача дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року (одноособово суддею Балан М.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області про зміну формулювання причин звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

07.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області (далі-ДНЗ «Колосок») про зміну формулювання причин звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: зміну формулювання причин звільнення з посади сторожа з п.1 ст. 36 КЗпП України на п.2 ст. 40 КЗпП України; скасування наказу від 09.02.2018 року №5-ТР-К про її звільнення; поновлення її на роботі на посаді сторожа з 10.02.2018 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9 240 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

24.06.2010 року позивачка прийнята на посаду сторожа в ДНЗ «Колосок». 15.01.2018 року, перебуваючи на зміні позивачка відчула різке погіршення стану здоров'я і викликала швидку допомогу, якою її доставили до лікарні, а 16.01.2018 року вона повідомила завідуючу, що перебуває на лікарняному. З 15.01.2018 року по 24.01.2018 року позивачка перебувала на лікарняному, а 26.01.2018 року вийшла на роботу. 29.01.2018 року завідуюча повідомила, що вона 29.01.2018 року видала наказ про її позачерговий медичний огляд у зв'язку із погіршенням її стану здоров'я, що не дає змогу виконувати професійні обов'язки. За результатами медичного огляду в медичній картці зроблено запис, що позивачка придатна до роботи сторожа в денний час. Завідувач повідомила позивачку, що вона має звільнитись, або вона її звільнить з підстав ст. 40 КЗпП України. Не витримавши психологічного тиску і будучи необізнаною з трудовим законодавством, позивачка написала заяву про звільнення з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що: ст. 40 КЗпП України врегульовано розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу; з огляду на те, що наказ №3-АГ від 29.01.2018 року «Про позачерговий медичний огляд сторожа ДНЗ «Колосок» з 01.02.2018 року по 10.02.2018 року у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, який не дає змогу виконувати свої професійні обов'язки» створив умови для звільнення позивачки за ч.2 ст. 40 КЗпП України; звільнятись вона не збиралась і написання заяви про звільнення не відповідало її волевиявленню; підґрунтям для звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України є фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може виконувати покладені на нього трудові обов'язки або стійке порушення функцій організму; визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою МСЕК; звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України допускається за попередньою згодою первинної профспілкової організації; відповідач вирішив обійти процедуру звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України, - позивачка просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав і в особі представника подав заперечення на позов.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду від 09.07.2018 року скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на підстави ч.1 ст. 376 ЦПК України.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга позивачки зазначає: 21.05.2018 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі і роз'яснив, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тобто суд вирішив, що у справі достатньо доказів для ухвалення законного і обґрунтованого рішення і не визнав за необхідне заслухати пояснення сторін; суд взяв до уваги письмові пояснення працівників ДНЗ «Колосок» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; суд врахував пояснення зазначених осіб, які не є, ані сторонами у справі, ані свідками, що є порушенням норм процесуального права; ухвалюючи рішення суд виходив з вимог ст. ст. 21, ч.1 п.36 КЗпП України; Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2018 року у справі №761/25946/15-ц зробив висновок про те, що анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України можливо лише за взаємною згодою на це працівника та власника або уповноваженого ним органу; суд повинен з'ясувати чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення та чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; суд не намагався з'ясувати чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення і не зазначив на підставі яких доказів встановлено, що сторони домовилися про припинення трудового договору з підстав п. 1 ст. 36 КЗпП України з 09.02.2018 року, оскільки вона стверджує, що її не було; вона не збиралась звільнятись з роботи, заява про звільнення не відповідала і не відповідає її внутрішній волі; суд прийняв до уваги недопустимі докази, пояснення працівників ДНЗ «Колосок»; жодного доказу, окрім сумнівних пояснень працівників відповідача, відповідач не надав, тоді як її доводи і надані суду докази прямо свідчать про те, що фактично причиною звільнення став її стан здоров'я; відповідач штучно створив умови для звільнення, що підтверджується наказом №3-АГ від 29.01.2018 року «Про позачерговий медичний огляд сторожа ДНЗ «Колосок» з 01.02.2018 року по 10.02.2018 року у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, який не дає змогу виконувати свої професійні обов'язки»; суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення; суд зазначив в рішенні, що достовірно встановив факти та відповідні їм правовідносини на підставі пояснень працівників відповідача, які не допитувались у якості свідків; рішення суду прийнято на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; приймаючи рішення? суд не застосував рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2018 року у справі №761/25946/15-ц, яке, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, має бути враховане судом першої інстанції при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин; суд залишив поза увагою, що у суді заявлені вимоги про зміну формулювання причин звільнення і як похідна вимога, вимога про поновлення на роботі; звільнення на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України належить до випадків розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, тобто звільнення допускається за наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації; оскільки порядку звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України не було дотримано, позивачка придатна до роботи в денний час, звільнення у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи не є підґрунтям для її звільнення, вона повинна бути поновлена на роботі; висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду від 09.07.2018 року залишити без змін, зазначаючи: у порядку спрощеного провадження розглядаються, зокрема, справи, що виникають з трудових правовідносин і дана справа відноситься до цієї категорії; позивачка, відповідно до п.7 ст. 262 КАС, не подавала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; справа розглядалась без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами; відповідач має право надати будь-які докази до початку розгляду справи і скористався таким своїм правом; відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами, анулювання такої домовленості можливе лише у разі взаємної згоди про це власника або уповноваженого ним органу і працівника; про факт домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін свідчать не лише письмові пояснення працівників ДНЗ «Колосок», а й письмова заява самої позивачки від 08.02.2018 року, яка свідчить про її волевиявлення і відсутність психологічного тиску та необхідність звільняти позивачку з підстав п.2 ст. 40 КЗпП України; позивачка скористалась правом на розірвання трудового договору зважаючи на її сімейні обставини, а відповідач пішов їй на зустріч, задовольнивши її прохання і письмову заяву; при підписанні 09.02.2018 року позивачка не заявила про зміну свого попереднього волевиявлення; при видачі наказу підставою була заява позивачки, а якій саме внутрішній волі відповідала її заява на той час, довести неможливо; відсутні докази того, що усна домовленість і підписання наказу про звільнення здійснювались під психологічним тиском; наказ №3-АГ від 29.01.2018 року лише свідчить про відповідальне відношення керівника ДНЗ «Колосок» до виконання своїх посадових обов'язків і був виданий відповідно до нормативних актів чинного законодавства, за якими працює заклад, як необхідний захід по недопущенню виробничого травматизму; 09.02.2018 року позивачка підписала наказ про звільнення, отримала копію наказу, трудову та медичну книжки; строк звернення до суду у справі про звільнення, відповідно до ст. 233 КЗпП України, в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; позивачка повинна була звернутись із позовом до суду до 09.03.2018 року, однак подала позов 07.05.2018 року і при подачі позову не заявляла клопотання про поновлення строку із доказами про поважність причин пропуску строку; якщо місячний строк пропущений без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

24.06.2010 року позивачка прийнята на посаду сторожа в ДНЗ «Колосок». З 15.01.2018 року по 24.01.2018 року позивачка перебувала на лікарняному, а 26.01.2018 року вийшла на роботу (а.с. 9-12).

29.01.2018 року відповідач видав наказ №3-АГ «Про позачерговий медичний огляд сторожа ОСОБА_2М.» (а.с.39).

За результатами медичного огляду в медичній картці зроблено запис, що позивачка придатна до роботи сторожа в денний час (а.с.13,13 зворот).

08.02.2018 року позивачка подала заяву про звільнення за згодою сторін з 09.02.2018 року (а.с.55).

Наказом №5-тр-к від 09.02.2018 року, на підставі заяви від 08.02.2018 року, позивачку звільнено з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.38).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові факти не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з припинення трудового договору, які регулюються нормами КЗпП України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що дослідженими доказами встановлено, що сторони домовилися про припинення договору за п.1 ст. 36 КЗпП України з 09.02.2018 року і позивач не заявляв про анулювання ним попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін, а докази того, що заяву написано під психологічним тиском, суду не надано (а.с.68-70).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставами припинення трудового договору є: угода сторін (ст. 36 ч.1 п.1 КЗпП України).

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Суд, вирішуючи справи про припинення трудового договору з підстав п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, повинен з'ясувати чи було волевиявлення на звільнення за спільною згодою, чи було волевиявлення працівника на момент видачі наказу про звільнення та чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості.

З матеріалів справи вбачається і підтверджується наявними у справі належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що позивачка ОСОБА_2 і представник відповідача 08.02.2018 року домовились про припинення трудового договору позивачки з підстав п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), 08.02.2018 року, на підтвердження такої домовленості, позивачка подала заяву про її звільнення за угодою сторін з 09.02.2018 року. 09.02.2018 року відповідач видав наказ про звільнення позивачки з 09.02.2018 року за угодою сторін. 09.02.2018 року позивачка отримала наказ від 09.02.2018 року про її звільнення за угодою сторін.

Таким чином, належні та допустимі докази свідчать про те, що мало місце волевиявлення позивачки на її звільнення за спільною угодою із відповідачем, таке волевиявлення позивачки було і на момент видачі наказу про звільнення (09.02.2018 року), у встановленому законом порядку, позивачка не заявляла про анулювання попередньої домовленості на звільнення з підстав п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивачки у скарзі про те, що: суд дійшов неправильного висновку, що у справі достатньо доказів для ухвалення законного і обґрунтованого рішення і не визнав за необхідне заслухати пояснення сторін; суд взяв до уваги письмові пояснення працівників ДНЗ «Колосок», які не є ані сторонами у справі, ані свідками, що є порушенням норм процесуального права; Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2018 року у справі №761/25946/15-ц, яка, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, має бути врахована при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин зробив висновок про те, що анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України можливе лише за взаємною згодою на це працівника та власника або уповноваженого ним органу; суд повинен з'ясувати чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення та чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; вона не збиралась звільнятись з роботи, заява про звільнення не відповідала і не відповідає її внутрішній волі; суд прийняв до уваги недопустимі докази, зокрема пояснення працівників ДНЗ «Колосок»; фактично причиною звільнення став її стан здоров'я; відповідач штучно створив умови для звільнення, що підтверджується наказом №3-АГ від 29.01.2018 року «Про позачерговий медичний огляд сторожа ДНЗ «Колосок»; суд залишив поза увагою, що у суді заявлені вимоги про зміну формулювання причин звільнення і як похідна вимога, вимога про поновлення на роботі; звільнення на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України належить до випадків розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, тому звільнення допускається за наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації; оскільки порядку звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України не було дотримано, позивачка придатна до роботи в денний час, звільнення у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи не є підґрунтям для її звільнення, - не заслуговують на увагу.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: що виникають з трудових відносин (ст. 274 ч.1 п.2 ЦПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ст. 279 ч.5 ЦПК України).

Оскільки позивачка не подавала до суду першої інстанції клопотання про повідомлення її щодо дати розгляду справи, суд з власної ініціативи не знайшов підстав для розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, відсутні підстави для ствердження про порушення судом порядку розгляду справи.

Посилання суду в рішенні на письмові пояснення працівників ДНЗ «Колосок», які не допитувались у якості свідків, у даному випадку, не є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, оскільки у справі наявні інші належні та допустимі докази на підтвердження обставин звільнення позивачки з підстав п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Обставини справи і наявні в справі докази свідчать про те, що між сторонами дійсно існувала домовленість про припинення трудового договору за взаємною угодою, мало місце волевиявлення позивачки на припинення трудового договору за угодою сторін в момент видачі відповідачем наказу про звільнення, при цьому, позивачка не заявляла про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору з підстав п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, що узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №761/25946/15-ц.

Наказ №3-АГ від 29.01.2018 року «Про позачерговий медичний огляд сторожа ОСОБА_2М.», у встановленому законом порядку, не оспорений і не визнаний незаконним.

Ствердження про те, що звільнення відбулося з порушенням п.2 ст. 40 КЗпП України, а також, що суд залишив поза увагою те, що у суді заявлені вимоги про зміну формулювання причин звільнення і як похідна вимога, вимога про поновлення на роботі, безпідставні.

Суд дійшов правильного висновку, що звільнення з підстав п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Звільнення позивачки за угодою сторін, відповідач жодним чином не пов'язував зі звільнення її з підстав п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України (розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору у випадку: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи).

За таких обставин, висновок суду про відмову у позові в повному обсязі за необґрунтованістю вимог є правильним.

Доводи представника відповідача у відзиві на скаргу із посиланням на пропуск позивачем строку для звернення із позовом, колегія суддів не бере до уваги через те, що строком захищається лише порушене право позивача.

У разі, якщо позовні вимоги є необґрунтованими, суд відмовляє у позові за необґрунтованістю вимог і не веде мови про строки звернення до суду.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивачка не довела своїх вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.ч.1,7 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 26.12.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова