Справа № 148/1082/15-ц
Провадження № 22-ц/772/1708/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карнаух А. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

09 серпня 2018 рокуСправа № 148/1082/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі судді Берегового О.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року у цивільній справі за заявою прокурора Тульчинського району Вінницької області в особі Суворовської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, передачі земельної ділянки площею 1,65 га. до земель комунальної власності Суворовської сільської ради та передачу майнового паю вартістю 853,00 грн. до комунального майна сільської ради,

В С Т А Н О В И В:

До Апеляційного суду Вінницької області надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року у цивільній справі за заявою прокурора Тульчинського району Вінницької області в особі Суворовської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, передачі земельної ділянки площею 1,65 га. до земель комунальної власності Суворовської сільської ради та передачу майнового паю вартістю 853,00 грн. до комунального майна сільської ради.

В поданій апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення мотивуючи його тим, що воно було отримане скаржником лише 29 травня 2018 року, при цьому строк на подачу апеляційної скарги був пропущений через хворобу.

Подана апеляційна скарга не була оплачена судовим збором повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк протягом 10 днів з моменту вручення копії ухвали для звернення з заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження з наведенням інших підстави для його поновлення та доплати судового збору.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_4 01 серпня 2018 року надіслав до Апеляційного суду Вінницької області оригінал квитанції про доплату відповідного судового збору та заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Зазначена заява мотивована тим, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки в період з 01 червня 2018 року по 09 липня 2018 року ОСОБА_3 знаходився вдома на лікуванні, про що відповідної довідки не отримав через юридичну необізнаність, при цьому, одужавши, лише 09 липня 2018 року останній зміг звернутися до адвоката.

Згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Однак, відповідно до п. 13 ч.1 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду ухвалене 24 червня 2015 року, воно підлягає оскарженню протягом строків що діяли до набрання чинності редакцією кодексу від 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України в редакції кодексу до 15 грудня 2017 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як зазначає скаржник в поданій апеляційній скарзі, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року було отримане ним 29 травня 2018 року.

Таким чином, враховуючи викладене, останнім днем для подачі апеляційної скарги було 08 червня 2018 року.

Разом з тим, статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з ч.2, 3 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа "Олександр Шевченко проти України" 26 квітня 2007 року, справа"Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 справа "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до апеляційного суду зі скаргою свідчить, що ОСОБА_3 з 29 травня 2018 року був обізнаний про оскаржуване рішення суду. Перебування останнього на лікуванні вдома не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, так як не підтверджене відповідними доказами всупереч вимог ст.81 ЦПК України.

Крім того, твердження скаржника що ОСОБА_3 лише 09 липня 2018 року зміг звернутися до адвоката спростовується наявним в матеріалах справи договором про надання правової допомоги №5 від 24 травня 2018 року укладеним між ним та ОСОБА_4 (а.с. 56).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 354, 357, 358 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року у цивільній справі за заявою прокурора Тульчинського району Вінницької області в особі Суворовської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, передачі земельної ділянки площею 1,65 га. до земель комунальної власності Суворовської сільської ради та передачу майнового паю вартістю 853,00 грн. до комунального майна сільської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області: О.Ю. Береговий