РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 грудня 2018 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Гапич К.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_4,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який в процесі уточнив та зазначив, що, він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. О.Невського, 29, на підставі договору купівлі-продажу. В належному йому будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які фактично там не проживають більше ніж один рік. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника він не може реалізувати в повному обсязі у звязку з тим, що відповідачі зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. О.Невського, м. Сватове, і хоча відповідач ОСОБА_3 є його пасинком, а відповідач ОСОБА_2 колишньою дружиною, вони не приймають участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів. Як йому відомо, відповідачі тривалий час фактично проживають на території Російської Федерації, добровільно вирішити спір не можливо, тому позивач вимушений звернутися до суду з дійсним позовом. Просить суд усунути порушення його права власності та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 29 по вул. О.Невського, м. Сватове, Луганської області.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1, допитаний, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, пояснив, що ОСОБА_2 його колишня дружина, вони розлучилися в 2017 році, а ОСОБА_3 - син колишньої дружини від першого шлюбу, але ніяких відносин вони не підтримують близько 5 років. За адресою реєстрації відповідачі не проживають більше року, участі в утримання будинку відповідачі не беруть.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових викликів.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона знайома з позивачем з того часу як його родина придбала будинок по сусідству. Їй відомо, що колишня дружина позивача та її син не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 більше року.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона знайома з позивачем близько15 років. Їй відомо, що колишня дружина позивача ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не мешкають разом з позивачем близько 5 років.

Свідок ОСОБА_7 надала пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_6

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування 18.05.2017 року (а.с. 11), позивачу ОСОБА_1 належить на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017 року житловий будинок за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. О.Невського, 29, про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 18 травня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі № 984 (а.с. 9-10).

Відповідно до копії рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22.02.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 8).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми членами його сімї та у звязку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратили право користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Сватове, ОСОБА_9, 29. Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми членами сімї позивача. Відповідачі не проживають в будинку позивача більше одного року, обов'язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, і подальша реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.150,405 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Луганська область, місто Сватове, вул. О.Невського, буд. № 29.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя А.С. Река