Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 682/1221/16-ц

провадження № 61-15776св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Позов мотивовано тим, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 1980 року, який рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2013 року було розірвано. За час зареєстрованого шлюбу вони у 1987 році придбали житловий будинок по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 107-а від 17 травня 1990 року відповідачу був наданий дозвіл на перебудову старої прибудови на нову. Після реконструкції у прибудові було розміщено кухню, комору, коридор, ванну кімнату, а існуючу кімнату переобладнано у жилу кімнату. В подальшому вони здійснили будівництво прибудов, а саме: літньої кухні та хліва. Відповідач відмовляється вказані прибудови вводити в експлуатацію і проводити державну реєстрацію. Згоди щодо поділу вказаного нерухомого майна між ними не досягнуто.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позов, просив: визнати будівлі та господарські споруди по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити йому відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у сумі 19 957 грн; поділити домогосподарство і стягнути з ОСОБА_5 на його користь 89 419 грн як ? частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2».

Рішенням Славутського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року у складі головуючого-судді Маршал І. М. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано будівлі та господарські споруди по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Виділено ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 19 957 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 89 419 грн вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» з припиненням права власності ОСОБА_4 на ці будівельні матеріали з дня отримання коштів. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будівлі та господарські споруди по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки їх будівництво завершено і вони використовуються за призначенням. Частина житлового будинку загальною площею 68,9 кв. м, яка залишилася від придбаного на підставі договору купівлі-продажу у 1987 році будинку і право власності на яку зареєстровано, підлягає поділу в натурі з виділенням ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 (складає 4/10) із стягненням з ОСОБА_5 грошової компенсації у сумі 19 957 грн. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню ? частина вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» до житлового будинку, які не введені в експлуатацію, у сумі 89 419 грн з припиненням права власності позивача на ці будівельні матеріали з дня отримання коштів.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2018 року

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Славутського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість поділу в натурі на дві окремі квартири частини приміщень площею 68,9 кв. м, що залишились від старого будинку, оскільки вони є складовими об'єкта нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, прибудови до раніше існуючого об'єкта. Крім того, будівлі і господарські споруди, а саме прибудова «а», прибудова «а2», прибудова літньої кухні «а3», хлів «Б», веранда «а2» не можуть бути визнані окремим об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки є прибудовами до будинку, тобто складовими усього об'єкта нерухомості. У зв'язку з чим не підлягають і задоволенню вимоги позивача про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво цих будівель і господарських споруд. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що реконструкції, перебудови, прибудови до раніше існуючого житлового будинку є самочинно збудованим нерухомим майном не є об'єктом права власності та не може бути предметом поділу.

ОСОБА_4, не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час перебування сторін у шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено та фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, однак відповідач відмовляється оформляти право власності на нього, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У червні 2018 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу вказуючи на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзив на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1980 року.

Перебуваючи у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1987 року, вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_4 у м. Славута Хмельницької області, загальною площею 87,1 кв. м (38,8 кв. м жилої площі), а також сарай і паркан, які оформлені на ОСОБА_5

Згідно виписки з рішення засідання виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів Хмельницької , № 107-а від 17 травня 1990 року надано дозвіл ОСОБА_5 на перебудову старої прибудови розмірами 6х2,47 м на нову розмірами 12х3,4 м з розміщенням в ній кухні, комори, коридора, ванної кімнати та на переобладнання існуючої кухні площею 9,8 кв. м в жилу кімнату.

Протягом 1990-2012 років сторони робили неодноразові ремонтні роботи, в тому числі і пов'язані з реконструкцією житлового будинку та побудовою господарських споруд за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_5, внаслідок чого змінилася загальна та жила площа будинку, побудовано також і господарські приміщення.

Новостворений об'єкт нерухомості не введено в експлуатацію, хоча об'єкт будівництва фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, що не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Як встановили суди, внаслідок перебудови і переобладнання будинку створено новий об'єкт нерухомості, а саме: житловий будинок з прибудовою «а», прибудовою «а1», прибудовою літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2», загальною площею 135,9 кв. м.

Частина раніше існуючих приміщень будинку реконструйована, змінились їх площі і призначення, у тому числі й приміщень, що входять до складу старого будинку площею 68,9 кв. м.

У висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10-97/16 від 12 березня 2017 року вказано, що на момент проведення експертизи житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», верандою «а2», прибудовою літньої кухні «а3», хлівом «Б» є закінченим будівництвом та експлуатується співвласниками. У разі поділу домоволодіння по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області ОСОБА_5 повинна сплатити ОСОБА_4 вартість будівельних матеріалів використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» у сумі 89 419,00 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_4 просив: визнати будівлі та господарські споруди по вул. АДРЕСА_2 у м. Славута Хмельницької області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити йому відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у сумі 19 957 грн; поділити домогосподарство і стягнути з ОСОБА_5 на його користь 89 419 грн як ? частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2».

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання будівель та господарських споруд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділення позивачеві відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартири АДРЕСА_1, а також стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 компенсації у сумі 19 957 грн, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, правильно виходив із того, що будівлі і господарські споруди не можна окремо визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони відповідно до положень статті 186 ЦК України є приналежністю головної речі і не є самостійним нерухомим майном. Що стосується поділу між сторонами приміщень, які входять до складу частини старого житлового будинку, придбаного ними на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1987 року, то колегія суддів також погоджується із висновком апеляційного суду про те, що частина раніше існуючих приміщень спірного житлового будинку реконструйована, змінились їх площі і призначення, у тому числі й приміщень, що входять до складу частини старого будинку, тобто створено новий об'єкт нерухомості, який не введений в експлуатацію, та який не просив поділити позивач в цілому, а тому його поділ між сторонами неможливий.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання будівель та господарських споруд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділення позивачеві відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартири АДРЕСА_1, а також стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 компенсації у сумі 19 957 грн, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

В той же час колегія суддів не може погодитися з висновком апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частини вартості будівельних матеріалів використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» в сумі 89 419 грн, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим. При цьому суд першої інстанції, врахувавши позовні вимоги, правильно виходив із того, що оскільки сторони в період шлюбу здійснили будівництво прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2», які не введені в експлуатацію, то ОСОБА_6 має право на грошову компенсацію половини вартості будівельних матеріалів використаних на будівництво вищевказаних будівель.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення в частині стягнення грошової компенсації за будівельні матеріали, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду в цій частині та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення ? частини вартості будівельних матеріалів використаних на будівництво скасувати та в цій частині залишити в силі рішення Славутського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 05 лютого 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання будівель та господарських споруд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділення позивачеві відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартири АДРЕСА_1, а також стягнення грошової компенсації у сумі 19 957 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик