Справа № 755/5791/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про відшкодування втраченої вигоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування втраченої вигоди. Свої вимоги мотивував тим, що 09 жовтня 2007 року між Акціонерним товариством «Таврика» та відповідачем укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань по Договору про кредитну лінію № 663-Ф від 09 жовтня 2007 року, відповідач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 26 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за Договором про кредитну лінію № 663-Ф від 09 жовтня 2007 року та договором іпотеки, укладеними між Акціонерним товариством «Таврика» та ОСОБА_1. 21 грудня 2016 року позивач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33119502 від 23 грудня 2016 року. Однак відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні правом власності на спірну квартиру, оскільки з моменту набуття позивачем права власності по даний час відповідач продовжує проживати у спірній квартирі. Тому з урахуванням середньої вартості оренди двокімнатної квартири у розмірі 12 000,00 грн. та строку проживання відповідача у спірній квартирі - 4 місяці упущена вигода становить у розмірі 48 000,00 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 48 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

27 квітня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

19 грудня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_2

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

09 жовтня 2007 року між Акціонерним товариством «Таврика» та відповідачем укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань по Договору про кредитну лінію № 663-Ф від 09 жовтня 2007 року, відповідач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-9).

26 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за Договором про кредитну лінію № 663-Ф від 09 жовтня 2007 року та договором іпотеки, укладеними між Акціонерним товариством «Таврика» та ОСОБА_1 (а.с. 10-14).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо суб'єкта від 28 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33119502 від 23 грудня 2016 року (а.с. 15-17).

Наказом Міністерства юстиції України № 1431/5 від 26 квітня 2017 року скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33119502 від 23 грудня 2016 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33120145 від 23 грудня 2016 року (а.с.70).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо суб'єкта від 20 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 353222229 від 23 травня 2017 року (а.с. 71-74).

16 серпня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Аграрних Систем» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 15 серпня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36681282 від 18 серпня 2018 року (а.с. 75-77).

Позивач просив стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 48 000,00 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач чинити перешкоди у користуванні правом власності на спірну квартиру, оскільки з моменту набуття позивачем права власності по даний час відповідач продовжує проживати у спірній квартирі.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач скористалася своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі через необґрунтованість та безпідставність, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути отримані реально.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Однак позивачем на надано належних та допустимих доказів реальної можливості отримання доходів, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про відшкодування втраченої вигоди слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 509, 512, 514, 623 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про відшкодування втраченої вигоди відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Суддя Н.Є. Арапіна