У Х В А Л А

26 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 161/8267/17

Провадження № 14-604цс18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н.П.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Радчук Лілії Олегівни, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Радчук Л. О. (далі - Державний виконавець).

Скарга мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, встановлено спосіб участі батька у вихованні дочки ОСОБА_7

ОСОБА_3 зазначала, що з часу набрання цим рішенням законної сили вона добровільно та сумлінно виконувала його, жодних перешкод у спілкуванні батька з дочкою вона ніколи не створювала, більше того, ОСОБА_8 завжди мав можливість побачень з дитиною понад встановлені судом години. Незважаючи на відсутність необхідності у здійсненні будь-яких заходів з примусового виконання рішення, 18 травня 2017 року їй стало відомо про відкрите виконавче провадження щодо неї, оскільки отримала на роботі постанову Державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, з якої вона дізналася, що постановою державного виконавця від 20 березня 2017 року на неї накладено штраф у розмірі 1 тис. 700 грн за невиконання рішення суду. Скаржник вказує, що до цього часу вона не знала про існування даного виконавчого провадження, адже постанови про відкриття виконавчого провадження та жодних викликів державного виконавця на її домашню чи робочу адресу не надходило. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, вона з'ясувала безпідставність оскаржуваних нею постанов, адже державним виконавцем не здійснювались передбачені законом заходи щодо перевірки добровільного виконання нею рішення суду. Підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для застосування до неї заходів примусового виконання рішення державний виконавець не мав.

З огляду на наведене, ОСОБА_3 просила визнати незаконними та протиправними дії Державного виконавця, щодо винесення постанови від 20 березня 2017 у ВП №51605553 про накладення на неї штрафу та постанови від 15 травня 2017 року у ВП №51605553 про звернення стягнення на її заробітну плату та скасувати ці постанови.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 липня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії Державного виконавця щодо винесення постанови від 20 березня 2017 року у ВП № 51605553 про накладення штрафу та постанови від 15 травня 2017 року у ВП № 51605553 про звернення стягнення на заробітну плату неправомірними; та скасовано зазначені постанови.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий документ, за яким відкрито виконавче провадження, не зобов'язує боржника ОСОБА_3 вчинити певні конкретні дії чи утриматися від їх вчинення. Крім того, державний виконавець не вжив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для з'ясування того, чи здійснюються боржником заходи для виконання рішення суду в добровільному порядку. Письмові документи, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_3 своїми діями навмисно чинила будь-які перешкоди виконанню рішення суду в матеріалах виконавчого провадження відсутні.Тобто державний виконавець повинен перед застосуванням штрафних санкцій з'ясувати, зокрема, наявність або відсутність поважних причин невиконання рішення і обов'язку виконати певні дії лише боржником.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до положень статей 17, 18, 181 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи, у тому числі оскарження постанов державного виконавця про накладання штрафу та стягнення штрафу при примусовому виконанні усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця від 20 березня 2017 року про накладення штрафу була винесена саме за невиконання судового рішення у цивільній справі № 161/2404/16-ц, тобто її оскарження на підставі частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється до того суду, який видав виконавчий лист, тобто за правилами цивільного судочинства. Отже, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, апеляційний суд порушив право ОСОБА_3 на звернення до суду, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та дійшов помилкового висновку, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано її матеріали.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 14 листопада 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки ОСОБА_3 оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

ВеликаПалата Верховного Суду вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною тринадцятою вказаної статті розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 401 - 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Радчук Лілії Олегівни, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2017року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження на 30 січня 2019 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

3. Надіслати копію цієї ухвали учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв О. Г. Яновська