Справа № 359/4275/18
Провадження № 2/359/1923/2018
19 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
провівши відкрите судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 Зіни Рамзанівни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
05 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №188 по вул. Бежівка, 1 в м. Бориспіль Київської області.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано шлюб. Позивачу була надана в користування на підставі ордеру кімнату №118, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул.Бежівка, 1. В даній кімнаті зареєстрований колишній чоловік позивача. З 2016 року відповідач виїхав з кімнати в невідомому напрямку та його місце проживання їй невідоме. Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.
В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 надано в користування кімнату № 188 по вул.Бежівка, 1 в м. Бориспіль Київської області, що підтверджується копією ордеру № 35 виданого виконавчим комітетом Бориспільської міської ради 03 липня 2008 (а.с. 4).
08 квітня 2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОК № 054489 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 08 квітня 2009 року (а.с. 9).
Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на «Макса єва», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії І-ОК № 006895 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 16 вересня 2015 року (а.с. 10).
ОСОБА_4 обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 27 червня 2018 року складеного депутатом Бориспільської міської ради ОСОБА_5 (а.с. 28) та Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб від 04 травня 2018 року (а.с. 5) за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул.Бежівка, 1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник кімнати), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_2О.(син), ОСОБА_2 (колишній чоловік), зареєстрований, але не проживає з 2016 року.
Таким чином судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованими в спірній кімнаті, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача ОСОБА_2 за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Бежівка, 1, кім. 1 без поважних на те причин.
Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу ОСОБА_2 в користуванні спірним житлом. Доказів протилежного суду не надано.
ОСОБА_4 ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 9).
Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Власник, згідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
ОСОБА_4 до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
ОСОБА_4 до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
ОСОБА_4 ст. 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, квартири, які є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
ОСОБА_4 заяв чи клопотань від відповідача на імя ОСОБА_1 чи суду не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність у спірній кімнаті поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлю-ні строки, провадиться в судовому порядку.
На підставі наведеного суд вважає, що власник майна ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що ОСОБА_2, який з 2016 року не проживає в спірній кімнаті, ускладнює здійсненню ОСОБА_1 прав власника майна по володінню, користуванню та розпорядженню кімнатою.
З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 704 грн. 80 коп., відповідно положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (а.с. 1).
На підставі наведеного та керуючись ст. 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 59, 81, 82, 141, 258, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 64, 71, 72, 155, 156 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41, 47, 48, 129 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 Зіни Рамзанівни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 188, НОМЕР_1, ідентифікаційний номер не встановлено) на користь ОСОБА_1 Зіни Рамзанівни (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, кім. 188, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 (вісімдесят ) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Яковлєва