Ухвала

12 грудня 2018 року
м. Київ

справа № 591/4524/16-ц
провадження № 61-14797св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , відповідачі: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Військова частина НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня

2017 року у складі судді Бурди Б. В. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів:

Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Собини О. І.,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Рorsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_2 .
02 липня 2016 року у місті Суми на перехресті вулиці Харківській та СКД, з вини водія ОСОБА_2 , який під час виконання обов`язків служби керував автомобілем марки «ГАЗ-6605», державний номерний знак НОМЕР_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) наїзд на належний позивачу автомобіль.

Позивач також вказувала, що Зазначала, що автомобіль марки «ГАЗ-6605», державний номерний знак НОМЕР_3 , перебуває у володінні ВЧ НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія під час керування вказаним автомобілем не застрахована, а тому відповідальність за майнову шкоду в межах ліміту відповідальності має нести МТСБУ. Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 31 305,46 грн зобов`язана сплатити ВЧ НОМЕР_1 , оскільки на час ДТП вона була власником джерела підвищеної небезпеки.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути на її користь з МТСБУ 50 000 грн

у рахунок відшкодування майнової шкоди, а з ВЧ НОМЕР_1 31 305,46 грн та 5 000 грн моральної шкоди.
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 31 305,46 грн на відшкодування майнової шкоди, 4 227,84 грн на відшкодування витрат на проведення дослідження спеціаліста, 5 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня 2017 року залишено без змін.
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга МТСБУ на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня 2017 року

та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року,

в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог до МТСБУ

і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції з метою перевірки доводів касаційної скарги.
Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду суддею-доповідачем було виявлено, що провадження за касаційною скаргою було відкрито помилково, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у даній справі становить 81 305,46 грн (50 000 грн +

31 305,46 грн), яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 =

176 200 грн).
Також, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Апеляційним судом вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (Zubac v. Croatia

(Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Судом касаційної інстанції досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою МТСБУ на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області

від 01 лютого 2018 року закрити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк