АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача

Міністерства

інфраструктури України Громової О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» та Міністерства інфраструктури України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства інфраструктури України, Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 № 62-0 «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» в частині звільнення його від виконання обов'язків Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал»;

- поновити його у ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на посаді виконуючого обов'язки Голови правління з 12.06.2017;

- стягнути з ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 860,88 грн.;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що наказом Міністерства інфраструктури України «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» від 03.02.2015 за № 9-О його було призначено виконуючим обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 04.02.2015 на період до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього Товариства.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 за № 62-О його з 12.06.2017 звільнено від виконання обов'язків Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вважає, що при його звільненні відповідач не дотримався вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а саме звільнив його в період тимчасової непрацездатності.

Крім того, в обґрунтування незаконності свого звільнення, вказує, що період, на який його було призначено виконуючим обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», не пройшов, адже рішень про призначення Голови правління Товариства Вищим органом товариства не приймалося, а тому відповідач не мав жодних правових підстав для його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.1-8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2018 позов задоволено:

-визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 № 62-о «Про керівника акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» в частині звільнення ОСОБА_5 з посади виконуючого обов'язки голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал»;

-поновлено ОСОБА_5 на посаді виконуючого обов'язки голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 12.06.2017;

-стягнуто з ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 860,88 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів;

-допущено негайне виконання рішення суду в частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць (а.с.138-141).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказують, що суд дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача, адже останній був звільнений уповноваженим органом у зв'язку із закінченням строку на який його було призначено - до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства. Також зазначають, що на час ухвалення рішення єдиним акціонером ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» є ПАТ «Укрзалізниця», яке не було залучено до участі у справі. Також до участі у справі не було залучено Селіванова К.К., якого було призначено виконуючим обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» замість позивача. Отже, вважають, що рішення суду стосується прав та інтересів осіб, яких не було залучено до участі у справі (а.с.144-149, 189-193).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018 поновлено ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.173,174).

22.05.2018 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв'язку з її безпідставністю та необґрунтованістю (а.с.177-180).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2018 апеляційну скаргу ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» призначено до апеляційного розгляду (а.с.185).

30.05.2018 до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга Міністерства інфраструктури України (а.с.187-193).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2018 апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору (а.с.199,200).

08.06.2018 Міністерство інфраструктури України усунуло виявлені судом недоліки апеляційної скарги, надавши оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у встановленому законом розмірі (а.с.202,203).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.204,205).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2018 апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України призначено до апеляційного розгляду (а.с.217).

В судовому засіданні представник Міністерства інфраструктури України підтримав апеляційні скарги з викладених в них підстав та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечував за їх безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Представник відповідача ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за його відсутності (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено із займаної посади без достатніх правових підстав, оскільки строк, на який був укладений трудовий договір, не настав, зокрема, не було прийнято рішення про призначення голови правління товариства, а також позивача було звільнено під час перебування на лікарняному, що є допустимим лише у випадку закінчення строку дії трудового договору.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з ухваленим рішенням, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» від 03.02.2015 за № 9-О ОСОБА_5 було призначено виконуючим обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 04.02.2015 на період до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього Товариства (а.с.14).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 за № 62-О ОСОБА_5 з 12.06.2017 звільнено від виконання обов'язків Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.82).

Як вбачається з наявних у справі копій листків непрацездатності ОСОБА_5 з 12.06.2017 по 03.10.2017 включно, перебував на лікарняному (а.с.84-87).

У відповідності до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 роз'яснив, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Отже, висновок суду про укладення між позивачем та відповідачем ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» строкового трудового договору ґрунтується на вимогах закону.

Разом з цим, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що позивача було призначено виконуючим обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» до прийняття Вищим органом Товариства рішення про призначення Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал».

Так, у наказі Міністерства інфраструктури України від 03.02.2015 «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» зазначено посилання на подію, із настанням якої трудові відносини між позивачем та відповідачем ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» припиняються, а саме: «...до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства...», що означає лише те, що відповідна подія настає у зв'язку із прийняттям нового наказу Міністерства інфраструктури України «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» і такий наказ було прийнято Міністерством інфраструктури України в межах своєї компетенції.

Таким чином, припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору з настанням певної події, в даному випадку прийняття відповідного рішення Вищим органом товариства. При цьому, зі змісту наказу про прийняття на роботу, вбачається, що прийняття відповідного рішення Вищим органом товариства не пов'язується з прийняттям рішення саме про призначення Голови правління товариства, про що помилкового зазначає позивач.

З наведеного вбачається, що звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, є обґрунтованим, оскільки відповідно до положень вказаної норми закону однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку, а строк укладеної між сторонами угоди закінчився з моменту призначення на посаду виконуючого обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» іншу особу, тобто з 12.06.2017.

При цьому, також є необґрунтованими твердження позивача про незаконність його звільнення з посади виконуючого обов'язки керівника і призначенням знову виконуючим обов'язки керівника іншу особу, оскільки правом призначення на посаду керівника або виконуючого обов'язки керівника наділений Вищий орган товариства, яким, на час прийняття оскаржуваного наказу, було Міністерства інфраструктури України.

Відтак, суд першої інстанції неправильно застосував п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України під час визначення її правових меж, оскільки формулювання «прийняття відповідного наказу» не означає, що відповідна подія настане лише у зв'язку із призначенням Голови правління товариства.

Також судом першої інстанції вказано, що відповідно до службової записки директора Департаменту державної політики в галузі залізничного транспорту від 06.06.2017 №569/45/18-17 підставою для звільнення позивача з займаної ним посади слугувало не закінчення строку укладеного з ним договором, а необхідність виведення ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» зі скрутного економічного стану та забезпечення його ефективного функціонування.

Втім, із таким висновком суду також погодитися неможливо, оскільки Наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 № 62-0 «Про керівника приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» позивача звільнено від виконання обов'язків Голови правління ПрАТ «Транссигнал». Таке рішення прийнято на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, службової записки директора Департаменту державної політики в галузі залізничного транспорту Федоренка О.Г. від 06.06.2017 № 569/45/18-17, у якій зазначено про доцільність зміни виконуючого обов'язки керівника підприємства для виведення ПрАТ «Транссигнал» зі скрутного економічного стану та забезпечення його ефективного функціонування. Тобто відповідна службова записка лише обґрунтовує необхідність припинення трудових відносин відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Щодо посилання позивача і висновку суду про те, що в супереч вимог трудового законодавства позивача було звільнено у період тимчасової непрацездатності, слід зазначити, що у зв'язку із укладенням між сторонами строкового трудового договору і настанням події з якою пов'язувалось його припинення, правила ч. 3 ст. 40 КЗпП України про не допустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності, не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість звільнення позивача та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення вимог про поновлення на роботі, то й не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними і можуть бути задоволенні лише при поновленні працівника на роботі (ч. 1 ст. 235 КЗпП України).

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційні скарги є обґрунтованими, а отже рішення суду першої інстанції, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» та Міністерства інфраструктури України - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства інфраструктури України, Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Міністерства інфраструктури України, Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва