Справа № 472/952/18
Провадження №2/472/476/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2018 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кучерявенко С.С.,

при секретарі Чорної О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області справу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без укладання шлюбу. Від цих стосунків 22 червня 2011 року у них народилась донька ОСОБА_5-М., де батьками дитини було зазначено її та відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Однією сім"єю вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2013 року.В цей період вона завагітніла, однак сімейне життя не склалося та 26 березня 2013 року вона з дочкою переїхали до с. Штукар Веселинівського району Миколаївської області на постійне проживання.

24 вересня 2013 року народилася дочка ОСОБА_6. Запис про батька в свідоцтві про народження доньки був здійснений на підставі ст. 135 СК України за її вказівкою, оскільки відповідач відмовився подати в органи ДРАЦСу заяву про реєстрацію батьківства.

На даний час відповідач періодично спілкується з їх спільною дитиною. Однак, взаємної домовленості про сплату аліментів батьком на утримання дитини між ними не досягнуто, тому звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

06 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовну заяву задовольнити частково визнати за ним батьківство стягнути з нього аліменти у мінімальному розмірі.

19 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 ухвалою Веселинівського районного суду судове засідання по справі було вирішено провести в режимі відеоконференції.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1О в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити з підстав викладенив в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що не заперечують проти визнання його батьком дочки ОСОБА_6. Просять стягнути з нього аліменти у мінімальному розмірі, оскільки відповідач офіційно не працює та сплачує аліменти відповідно до рішення суду. Інших доходів в нього не має. В нього є інша сім'я та на утриманні має двоє дітей, а тому він не взмозі сплачувати аліменти в розмірі в якому просить позивач.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що є братом відповідача, на даний час його брат ОСОБА_3 не працює, стабільного заробітку не має. Транспортні засоби були куплені ними на спільні кошти, а реєстрація даних транспортних засобів здійснювалася не залежно від частки вкладених коштів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_7,народилась 24 вересня 2013 року, актовий запис № 23. Батьками дитини вказані: батько ОСОБА_8, мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

З копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 26 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_7 народилась 24 вересня 2013 в с. Штукар Веселинівського району Миколаївської області. Відомості про батька ОСОБА_8 були записані на підставі заяви матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексуУкраїни. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Оскільки батьківство стосовно малолітньої ОСОБА_7, не заперечується, тому суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання відповідача батьком малолітньої ОСОБА_7

Відповідно до ст.134 СК України, яка регламентує порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.

Крім того, відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, у відповідності до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 01 грудня 2018 року для дiтей вiком до 6 рокiв становить - 1626 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2027 грн.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, керуючись принципом розумності і справедливості, суд враховує матеріальне становище дитини, яка проживаює з матірю та перебуває на її утриманні, матеріальне становище відповідача, який на даний час офіційно не працює і на його утриманні є ще діти, а також враховуючи ту обставину, що на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача та визначити їх твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. щомісячно починаючи з дня пред"явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно позов в цій частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню.

Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов'язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов'язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Відповідно до ч.1 ст.137 витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16.

Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з правничою допомогою та надала детальний опис виконаних адвокатом робіт на загальну суму 2047,65 гривень, яка складається :усна консультація 372,30 грн, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції та підготовка позовної заяви 1489,20 грн, адвокатські запити - 186,15 грн.

Враховуючи розмір виконаних адвокатом робіт по наданню позивачу правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього повної вартості понесених позивачем витрат на професійну правничу допомог в сумі 2047,65 грн, судприходить до переконання, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 2047,65 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 126-128, 134, 135, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, враховуючи розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання дочки ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 /одна тисяча триста/гривень починаючи з дня пред"явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2047 гривень 65 копійок.

Розмір визначених даним рішення суду аліментів в твердій грошовій в розмірі 1300 гривень, щомісячно, до досягнення ОСОБА_7 повноліття, підлягає індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2018 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіОСОБА_9