ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4188/18 Справа № 212/5165/18 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» та позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Колочко о 10 годині 00 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ОСОБА_4 «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що вона донька ОСОБА_5, який помер 08 лютого 2003 року.

Актом комунального закладу «Обласний центр медико - соціальної експертизи Управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації» від 20.05.2003 року (справа № 22) встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням на сідеросилікоз 1 ступеню.

Посилаючись на те, що смерть батька стала для неї великим горем та тяжкою втратою, у зв'язку чим їй завдано моральну шкоду, позивач, на підставі статей 153, 237-1 КЗпП України, статей 1, 4, 13 Закону України «Про охорону праці», статей 83, 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), статей 23, 268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», просила суд стягнути з відповідача 170 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 111 690,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_4 «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом збільшення розміру суми відшкодування моральної шкоди до заявленої суми позивачем. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, не в повній мірі враховано всі страждання та переживання позивача, оскільки батько позивача з 1997 року постійно лікувався, після втрати 100% професійної працездатності потребував догляду, який здійснювала позивач та її мати. Крім того, не створення відповідачем безпечних умов праці призвело до отримання батьком позивача професійного захворювання та як наслідок незворотної події смерті.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 «Суха Балка», ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю внаслідок професійного захворювання, адже таке право передбачено нормами ЦК України, в редакції 2004 року. На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, також посилається на те, що позивачем не підтверджений доказами факт заподіяння моральних страждань. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що причиною смерті батька позивача було загальне захворювання на рак.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 «Суха Балка» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5, батько позивачки ОСОБА_1 (а.с.6, 7), з 1962 року працював скреперистом, машиністом електровозу в підземних умовах праці на шахті Центральна та Ювілейна Рудоуправління 22 партзїзду ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка».

08 лютого 2003 року ОСОБА_5 помер (а.с.8).

Відповідно до акту посмертного огляду з встановлення причинного звязку між смертю та професійним захворюванням від 20.05.2003 року встановлена причина настання смерті ОСОБА_5 із встановленим вперше у 1996 році професійним захворюванням легень. Крім того, з акту вбачається, що у 1997 році ОСОБА_5 визнано людиною з інвалідністю другої групи та встановлено 70% втрати професійної працездатності та у 2002 році визнано людиною з першою групою інвалідності та встановлено 100% втрати професійної працездатності (а.с.17-18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_5 працював на шахтах Рудоуправління 22 партзїзду ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ОСОБА_4 «Суха Балка» і професійне захворювання, яке потягло за собою його смерть, пов'язане із виробництвом, тому його доньці має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року).

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України (в редакції 1963 року).

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України (у редакції 1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобовязання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність». стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобовязаний зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України (в редакції 1963 року), в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у звязку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року).

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», a розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що нормами 440-1 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) не було передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка від професійного захворювання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_5 сталася внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві, у звязку із чим обґрунтовано поклав обовязок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю ОСОБА_5, на ОСОБА_4 «Суха Балка», як правонаступника ВАТ «Суха Балка».

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у звязку з втратою близької людини.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Таким чином, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті батька позивача ОСОБА_5,у віці 64 років, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, у звязку із втратою батька, позбавлення можливості отримувати від нього піклування, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих звязків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, повязаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.

Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Батько позивача, в звязку з погіршенням здоровя, потребував постійного нагляду, який здійснювала позивач та її матір, усвідомлюючи стан здоровя батька, позивач переносила моральні страждання та переживання. Позивач втратила батька та залишилась без його турботи і піклування у віці 40 років, смерть рідної людини, спричиняє їй хвилювання і по теперішній час.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що причиною смерті батька позивача було загальне захворювання на рак, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в акті посмертного огляду з встановлення причинного звязку між смертю та професійним захворюванням від 20.05.2003 року, встановлений звязок смерті батька позивача з професійним захворюванням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував тяжкість та глибину страждань позивача у звязку із смертю рідної людини її батька, безповоротність такої втрати, що спричинило їй тяжкі моральні страждання, у звязку з чим вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 111 690,00 грн. до 150 000,00 грн.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 «Суха Балка» про те, що визначений судом розмір моральної шкоди, є завищеним, колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2018 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1з 111 690,00 гривень до 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: