Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 350/1589/15-ц

провадження № 61-14336св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

законний представник - ОСОБА_5,

відповідачі: Липовицька сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Максюти І. О., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 18 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 198-18/2013 від 31 грудня 2013 року в яке було внесено зміни рішенням 20 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 223-20/2014 від 11 травня 2014 року, припинено право користування земельними ділянками громадянам села, а саме: ОСОБА_4 загальною площею 0,5205 га, в тому числі ділянка АДРЕСА_1, ділянка АДРЕСА_2. Переведено вказані земельні ділянки загальною площею 0,5205 га в землі запасу Липовицької сільської ради.

Крім того, цим же рішенням надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04785 га у с. Липовиця в урочищі «Свинарка» для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,0420 га у с. Липовиця в урочищі «Коло звіра» між господарськими будівлями її та брата ОСОБА_7 для сінокосіння та випасання худоби в прибережній захисній смузі струмка з метою передачі в оренду терміном на 49 років.

12 січня 2015 року між Липовицькою сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області та ОСОБА_6 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0420 га з метою використання її для сінокосіння та випасання худоби строком на 20 років.

ОСОБА_5 вважає, що відповідачі, користуючись психічним захворюванням ОСОБА_4, позбавили останнього права користування земельними ділянками. Припинення права користування земельними ділянками ОСОБА_4 внаслідок його добровільної згоди є незаконним, оскільки на час подання такої заяви ОСОБА_4 страждав психічним захворюванням та не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 який діє в інтересах ОСОБА_4 просив: визнати незаконними та скасувати:

рішення 20 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району № 223-20/2014 від 11 травня 2014року в частині: пункту I.2, яким припинено право користування земельними ділянками громадянам села, а саме: ОСОБА_4 загальною площею 0,5205 га в тому числі ділянка АДРЕСА_1, ділянка АДРЕСА_3; пункту II.2, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4785га в с. Липовиця в урочищі «Свинарка» для ведення особистого селянського господарства»; пункту II.3, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0420 га в с. Липовиця в урочищі «Коло звора» між господарськими будівлями її та брата ОСОБА_7 для сінокосіння та випасання худоби в прибережній захисній смузі струмка з метою передачі в оренду терміном на 49 років;

рішення 22 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради № 245-22014 від 09 листопада 2014 року в частині затвердження ОСОБА_6 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,4785 в урочищі «Свинарка» в с. Липовиця та передачі її у власність ОСОБА_6;

рішення 24 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради № 272-24/2015 від 11 січня 2015 року, яким затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0420 га в урочищі «Коло звора» та вирішено передати в оренду вказану земельну ділянку на 20 років.

Визнати недійсними свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,4785га в с. Липовиця Рожнятівського району, цільове призначення: для ведення ОСГ, видане 14 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_6 та договір оренди земельної ділянки, укладений 12 січня 2015року між Липовицькою сільською радою та ОСОБА_6, щодо оренди земельної ділянки площею 0,0420 га.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року у складі головуючого-судді Бейка А. М. позов ОСОБА_5 який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконними та скасовано: 1) рішення 20 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району № 223-20/2014 від 11 травня 2014 року в частині: пункту 1.2, яким припинено право користування земельними ділянками громадянам села, а саме: ОСОБА_4 загальною площею 0,5205 га в тому числі ділянка АДРЕСА_1, ділянка АДРЕСА_2; пункту II.2, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4785 га в с. Липовиця в урочищі «Свинарка» для ведення особистого селянського господарства»; пункту II.3, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0420 га в с. Липовиця в урочищі «Коло звора» між господарськими будівлями її та брата ОСОБА_7 для сінокосіння та випасання худоби в прибережній захисній смузі струмка з метою передачі в оренду терміном на 49 років; 2) рішення 22 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради . № 245-22014 від 09 листопада 2014 року в частині затвердження ОСОБА_6 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,4785 в урочищі «Свинарка» в с. Липовиця, кадастровий номер: НОМЕР_1 та передачі її у власність ОСОБА_6; 3) рішення 24 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради № 272-24/2015 від 11 січня 2015 року, яким затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0420га в урочищі «Коло звора», кадастровий номер НОМЕР_2 та вирішено передати в оренду вказану земельну ділянку на 20 років; 4) свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,4785га в с. Липовиця Рожнятівського району, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, видане 14 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_6; 5) договір оренди земельної ділянки, укладений 12 січня 2015 року між Липовицькою сільською радою та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки площею 0,0420 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що оспорювані рішення Липовицької сільської ради були прийняті на підставі добровільної відмови ОСОБА_4 від права користування земельними ділянками, який на день подачі такої заяви страждав стійким хронічним психічним розладом, що позбавляло останнього здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_6 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

15 червня 2017 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (том 2 а. с. 9).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2017 року зупинено апеляційне провадження у вказаній справі до вступу у справу правонаступників.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року поновлено провадження та залучено до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_4 у визначеному законом порядку надавались у постійне користування спірні земельні ділянки. Крім того у висновку судово-психіатричної експертизи від 07 липня 2016 року містяться суперечливі відомості щодо дійсного стану ОСОБА_4 станом на час підписання ним заяви про припинення права користування спірними земельними ділянками, які не дозволяють суду дійти безсумнівного висновку про нездатність ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії та керувати ними на той час.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що право користування земельною ділянкою виникло у ОСОБА_4 до 01 січня 2002 року, у зв'язку з чим апеляційний суд не звернув уваги на те, що право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості, та право колгоспного двору на присадибну ділянку, на той час, засвідчувалось записом в земельно-шнуровій книзі колгоспу та погосподарській книзі сільської ради. Крім того, право землекористування ОСОБА_4 визнавалось відповідачами у суді першої інстанції та не потребувало додаткового доказування, проте апеляційний суд, ухвалюючи протилежне за змістом судове рішення зобов'язаний був витребувати відповідні документи. Також помилковим є твердження апеляційного суду про те, що висновок судово-психіатричної експертизи від 07 липня 2016 року містить суперечливі відомості щодо дійсного психічного стану ОСОБА_4, оскільки вказаним висновком достовірно встановлено, що ОСОБА_4 страждав стійким хронічним психічним розладом - вираженою судинною деменцією та зазначене захворювання позбавляло ОСОБА_4 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними станом на 16 грудня 2013 року - звернення ОСОБА_4 із заявою про припинення права користування спірними земельними ділянками.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 подали відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням 18 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 198-18/2013 від 31 грудня 2013 року зі змінами, які внесені рішенням 20 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 223-20/2014 від 11 травня 2014 року, припинено право користування земельними ділянками громадянам села, а саме: ОСОБА_4 загальною площею 0,5205 га, в тому числі ділянка АДРЕСА_1, ділянка АДРЕСА_2. Переведено вказані земельні ділянки загальною площею 0,5205 га в землі запасу Липовицької сільської ради.

Крім того, цим же рішенням надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04785 га у с. Липовиця в урочищі «Свинарка» для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,0420 га у с. Липовиця в урочищі «Коло звора» між господарськими будівлями її та брата ОСОБА_7 для сінокосіння та випасання худоби в прибережній захисній смузі струмка з метою передачі в оренду терміном на 49 років.

Як вбачається із рішення 20 сесії 6-го демократичного скликання Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 223-20/2014 від 11 травня 2014 року припинення права користування ОСОБА_4 спірними земельними ділянками було здійснено на підставі його заяви від 16 грудня 2013 року про припинення права користування земельними ділянками в урочищі «Свинарка» площею 0, 4785 га та в урочищі «Коло звора» площею 0, 0420 га.

ОСОБА_6, на підставі вищезазначеного рішення, 14 листопада 2014 року отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,4785 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

12 січня 2015 року між Липовицькою сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області та ОСОБА_6 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0420 га з метою використання її для сінокосіння та випасання худоби строком на 20 років.

Також суд першої інстанції встановив, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано недієздатним та призначено ОСОБА_5 його опікуном.

ОСОБА_5, звертаючись до суду з указаним позовом, як законний представник ОСОБА_4 посилався на те, що останній, на момент подання заяви від 16 грудня 2013 року до Липовецької сільської ради, був психічно хворим та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Пунктом «а» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (пункт «г» частина третя статті 152 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 212/2016 від 07 липня 2016 року ОСОБА_4 страждав стійким хронічним психічним розладом - вираженою судинною деменцією. Зазначене захворювання позбавляло ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час 16 грудня 2013 року.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що оспорювані рішення Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони були прийняті на підставі заяви ОСОБА_4 про припинення права користування спірними земельними ділянками від 16 грудня 2013 року, який на момент її подання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, вказаних обставин не врахував та помилково вважав, що у висновку судово-психіатричної експертизи № 212/2016 від 07 липня 2016 року містяться суперечливі відомості щодо психічного стану ОСОБА_4 станом на час підписання ним заяви про припинення права користування спірними земельними ділянками, оскільки висновок експертизи містить категоричний висновок щодо наявності у ОСОБА_4 хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він станом на 16 грудня 2013 року (день подання заяви про припинення права користування спірними земельними ділянками) не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 14 листопада 2014 року та договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2015 року, укладеного між Липовицькою сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області та ОСОБА_6, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 13 ЦПК України в діючій редакції.

ОСОБА_5, звертаючись до суду з указаним позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_4, просив визнати недійсними свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 14 листопада 2014 року та договір оренди земельної ділянки від 12 січня 2015 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в цій частині, дійшов правильного висновку про те, що свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 14 листопада 2014 року та договір оренди земельної ділянки від 12 січня 2015 року не відповідають чинному законодавству, оскільки укладені на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, однак в порушення статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та статті 16 ЦК України, самостійно змінив предмет позову та дійшов помилкового висновку про визнання їх незаконними та скасування.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Крім того, зважаючи на те, що у справі в частині позову про визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору оренди землі, не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2018 року скасувати.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року в частині задоволення позову про визнання незаконними та скасування рішень Липовицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області залишити в силі.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року в частині задоволення позову про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності від 14 листопада 2014 року та договору оренди від 12 січня 2015 року скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати недійсними: свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,4785га в с. Липовиця Рожнятівського району, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, видане 14 листопада 2014року на ім'я ОСОБА_6; договір оренди земельної ділянки, укладений 12січня 2015 року між Липовицькою сільською радою та ОСОБА_6 щодо оренди земельної ділянки площею 0,0420 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик