Справа № 369/7258/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2792/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 26.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, -

встановив:

У липні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те, що 23 серпня 2017 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №49.35/336/07-НВС, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 191 000,00 доларів США, зі сплатою 11,00% річних - перемінна процентна ставка, 1,83 % річних - фіксована процентна ставка за кредитом на строк з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2020 рік.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, ВАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги (відступлення).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредиту № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року іпотекодавець ОСОБА_2 згідно договору іпотеки № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок літ.«А» готовністю 89 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку незавершеного будівництвом, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5607, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302111; земельна ділянка площею 0,126 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та буде належати іпотекодавцю в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5613, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302177, та стане власністю іпотекодавця після отримання Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позичальник ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що він неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору.

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року в сумі 4 197412,34 грн., з яких: тіло кредиту - 3 249 488,31 грн.; відсотки - 780 556,82 грн.; пеня - 167 367,21 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк», а саме на незавершений будівництвом житловий будинок літ. «А» готовністю 89 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм процесуального та матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 49.35/336/07-НВС відповідно до умов п. 1 (частина № 1 базові умови кредитування) якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 191 000,00 доларів США, з цільовим використанням кредиту - для придбання нерухомого майна, з терміном користування з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2020 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1,83 % річних, перемінна процентна ставка - 11,00 % річних.

В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.

Відповідно до умов п. п. 2, 3 Додаткової угоди до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, укладеної 16 жовтня 2008 року банк надав позичальнику кредит у розмірі 191 000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки 15,5% річних.

Згідно додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 23 червня 2009 року сторони погодили та внесли зміни до кредитного договору щодо термінів сплати щомісячних платежів та процентної ставки. Згідно п. 2 додаткової угоди сторони погодили та встановили, що з 24 червня 2009 року по 23 листопада 2009 року процентна ставка становитиме 12,83 % річних, з 24 листопада 2009 року по 23 серпня 2020 року процентна ставка становитиме 15,77% річних.

25 січня 2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якої сторони погодили та становили термін сплати щомісячного платежу: кожного 23 числа місяця - з січня 2010 року по червень 2010 включно - сплата 80 % від нарахованих відсотків щомісячно та щомісячно 1/2 частини недоплачених відсотків, нарахованих у червні 2009 року; з липня 2010 року по червень 2013 року - сплата залишку заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами та щомісячно 1/36 частини недоплачених нарахованих відсотків за період з січня 2010 року по червень 2010 року включно; з липня 2013 року - погашення заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами.

27 липня 2012 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили та встановили процедуру та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування та сплати процентів за отриманим кредитом, сплати комісій, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникнуть при обслуговуванні кредиту.

Сторони погодили, що при надходженні до банку коштів для погашення заборгованості за кредитним договором, банк направляє ці кошти на погашення такої заборгованості згідно черговості: прострочені проценти за користування кредитом; прострочена до повернення сума кредиту; строкові проценти за користування кредитом; строкова заборгованість за кредитом; пеня за несплату в строк процентів за користування кредитом; пеня за неповернення в строк суми кредиту; штрафи, передбачені кредитним договором.

Банк має право в односторонньому порядку змінити черговість погашення боргових зобов'язань за кредитним договором, визначену даним договором.

Відповідно до умов п. 8 додаткового договору фактичний залишок заборгованості за кредитом на день укладання цього додаткового договору складає 160 729,89 доларів США, що еквівалентно 1 284 714,01 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення додаткового договору.

Згідно п. 10 додаткової угоди забезпечення погашення заборгованості за кредитом, наданим за кредитним договором, сплати процентів, комісії та пені є забезпечення, а саме: незавершене будівництво жилого будинку літ. «А» готовністю 89 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,126 га, що знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.

Відповідно до п. 10.1 додаткового договору процентна ставка за кредитом починаючи з 27 липня 2012 року по 23 серпня 2020 року включно дорівнює 13 % річних.

23 серпня 2007 року в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк, та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 33/336/І336/07-НВС, відповідно до умов якого предметом іпотеки є незавершений будівництвом житловий будинок літ. «А» готовністю 89 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку незавершеного будівництвом, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5607, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302111; земельна ділянка площею 0,126 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та буде належати іпотекодавцю в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5613, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302177, та стане власністю іпотекодавця після отримання Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до умов п. п. 4.1, 4.2 іпотечного договору за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку з прострочкою виконання іпотекодавцем зобов'язань за договорами, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов договорів, або умов цього договору.

Згідно умов п. 4.3 договору іпотеки передбачено, що при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця та боржника про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого імені (іпотекодавця), за умови, що кошти виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов п. п. 4.4, 4.5 іпотечного договору у випадку, коли виконання п. 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тому числі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».

16 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили, що предметом іпотеки є: незавершений будівництвом житловий будинок літ. «А» готовністю 89 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку незавершеного будівництвом, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5607, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302111; зареєстрований в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 17.09.2007 року, реєстраційний номер 19613811, номер запису 1236 в книзі 3; земельна ділянка площею 0,126 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та буде належати іпотекодавцю в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23 серпня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за № 5613, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за № 2302177, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 11.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 серпня 2007 року № 5613, Акт зареєстровано в книзі записі державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37.

16 липня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 2 про внесення змін до іпотечного договору № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року відповідно до умов якої сторонами було погоджено та викладено п. 1.1. іпотечного договору в новій редакції «на підставі кредитного договору іпотеко держатель надає іпотекодавцю кредит у розмірі 191 000,00 доларів США з терміном погашення до 23 серпня 2020 року, включно. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначається кредитним договором та всіма додатковими договорами до кредитного договору».

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до умов п. 2.1 якого, продавець ПАТ «Кредитпромбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець ПАТ «Дельта Банк» - погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Згідно витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року відносно ОСОБА_2, а також по іпотечному договору № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта банк» за вих. № 15 червня 2015 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року становить 4 197 412,34 грн., з яких: тіло кредиту - 3 249 488,31 грн.; відсотки - 780 556,82 грн.; пеня - 167 367,21 грн..

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, положенням ст. 392 ЦК України передбачено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи вищезазначене, для правильного вирішення даної справи слід з'ясувати, чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації права власності, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, як було встановлено судом, звертаючись з даним позовом до суду позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» звертався в позасудовому порядку до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно за договором іпотеки 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року зазначено, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу, що іпотекодержатель, згідно положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, умовами п.п. 4.2-4.3 іпотечного договору передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, тому в даному випадку суд не наділений повноваженнями вирішувати спір у визначений позивачем спосіб.

Зазначене узгоджується і з положеннями п. 38 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року згідно якого у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних та обґрунтованих висновків, що позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі за рішенням суду, на заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на іншому довільному тлумаченні положень Закону України «Про іпотеку».

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів щодо спростування висновків суду про законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2017 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.