Ухвала

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 302/837/16-ц

провадження № 61-20254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Цімбота В. І. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Куштан Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації (далі - відділ освіти Міжгірської РДА) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із жовтня 2014 року працювала на посаді директора районної станції юних натуралістів, і 31 серпня 2016 року без її відома, в порушення встановленого порядку, працівники відділу освіти намагалися провести перевірку на станції юних натуралістів. 01 вересня 2016 року у відділі освіти її повідомили про звільнення, наказ про звільнення вона отримала поштою тільки 07 вересня 2016 року. Жодних пояснень у неї відібрано не було, із наказами її не ознайомлювали, згоди профкому не отримано, а тому вважає, що має місце грубе порушення її прав. Звільнення із роботи є помстою за її небажання передати в оренду приміщення та звільнення з роботи ОСОБА_5, який є чоловіком начальника відділу освіти.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ від 12 квітня 2016 року № 4 про оголошення їй догани, наказ від 31 серпня 2016 року № 513-К про звільнення її з роботи та поновити на посаді директора Міжгірської районної станції юних натуралістів та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і судові витрати.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивача звільнено з роботи як директора школи на законних підставах, із дотриманням процедури звільнення, оскільки застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення з роботи відповідає тяжкості вчиненого проступку (відсутня тарифікація, відсутні нормальні санітарні умови для праці, відсутність на роботі тощо). При цьому згідно із статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи (філіалу, представництва, відділення та іншого відповідного підрозділу) проводиться з ініціативи власника чи уповноваженої ним особи без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 з інших підстав.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 і звільнення її із посади директора Міжгірської районної станції юних натуралістів, яка на час звернення позивача із цим позовом до суду і на час постановлення рішення судом першої інстанції мала статус юридичної особи і суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі Міжгірську районну станцію юних натуралістів Міжгірського району із якою позивач перебувала у трудових відносинах, так як цей спір впливав на її права та обов'язки і така повинна була залучена відповідачем у справі.

У травні 2017 року ОСОБА_4подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що жодних заходів дисциплінарного або громадського характеру щодо невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що виразилося у необхідності підготовки Міжгірської районної станції юних натуралістів до нового навчального 2016-2017 року до неї не застосовувалися, принаймні, про наявність таких їй не відомо. Суд взяв до уваги докази, які не відповідають вимогам належності та допустимості. Суд першої інстанції не створив умов, за яких було б встановлено коло обов'язків, покладених на неї як на директора трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Суд першої інстанції плавно перейшов від попереднього розгляду справи у частині подання заяв та клопотань до судових дебатів проскочивши розгляд справи по суті, дослідження доказів та з'ясування фактичних обставин справи. Суд завбачливо не долучив до матеріалів справи витяги з книги реєстрації наказів по відділу освіти Міжгірської РДА, оскільки під номером 25 від 18 лютого 2016 року зареєстровано наказ «Про створення комісії по перевірці організації навчально-виховного процесу позашкільних навчальних закладів», а не «Про вивчення роботи позашкільних навчальних закладів в II семестрі 2015/2016 навчальних років».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

У липні 2017 року від відділу освіти Міжгірської РДА до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, згідно з якими звільнення позивача є законним та відповідає вимогам КЗпП України.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справупередано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик