Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 482/1757/16-ц

провадження № 61-31817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за первісним позовом) - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року у складі судді

ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 21 145,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 11 978,16 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 490,70 грн; заборгованості за пенею - 193,99 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 983,14 грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 був введений банком в оману щодо істотних умов договору, ціни, відсоткової ставки тощо, а тому його волевиявлення на укладення договору було відсутнім саме на таких умовах. Отже, кредитний договір укладено банком з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки договір укладено на умовах, що обмежують права споживача, а тому такий договір відповідно до

статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області

від 03 липня 2017 року (у складі судді Ітріна М. В.) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2010 року станом на 30 вересня 2016 року, в сумі - 20 162,85 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 11 978,16 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 490,70 грн; заборгованість за пенею - 193,99 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (процентна складова) відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області

від 03 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання ухвали сплатити судовий збір у розмірі 1 515,80 грн за звернення із апеляційною скаргою на рішення суду в частині оскарження первісного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року апеляцій скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 на виконав вимоги ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня

2017 року, якою залишено апеляційну скаргу без руху в частині сплати судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині первісного позову.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Крім того, ОСОБА_1 вказував, що за зустрічним позовом є споживачем фінансових послуг, у зв'язку з чим споживачі звільнені від сплати судового збору за позовами про захист їх прав на всіх стадіях розгляду справ на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що предметом первісного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а зустрічного - захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, тобто зазначений спір не пов'язаний із захистом порушених прав заявника як учасника бойових дій. Отже, посилання заявника на пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) є необґрунтованими. Тому ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, у зв'язку з чим підстави для її скасування відсутні.

29 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Апеляційний суд установив, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 14 липня

2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання ухвали сплатити судовий збір у розмірі 1 515,80 грн за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в частині оскарження первісного позову

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк») за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становив 1 378 грн.

Отже, розмір судового збору за оскарження рішення суду в частині первісного позову становить 1 515,80 грн (1 378 грн х 110 %). За подання апеляційної скарги в частині оскарження зустрічного позову ОСОБА_1 звільнений як споживач фінансових послуг, так як учасник бойових дій.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Миколаївської області із заявою, в якій зазначав, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 Тому є звільненим від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) за подання апеляційної скарги на рішення суду в усіх інстанціях.

Закон України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) встановлює пільги для певної категорії позивачів, в залежності від характеру спору, за вирішенням якого має місце звернення до суду.

Так, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом за захистом своїх прав споживача, отже, є звільненим від сплати судового збору і як споживач, і як учасник бойових дій.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її, апеляційний суд виходив з того, що посилання заявника на положення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) не є підставою для звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині оскарження первісного позову, оскільки ця норма закону поширюється лише не спори, пов'язані з порушенням їх прав, якщо вони є позивачами у спорі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову є вимога про стягнення 21145,99 грн заборгованості за кредитним договором. Отже, ОСОБА_1 в зазначеному спорі має процесуальний статус відповідача, тому за апеляційне оскарження рішення суду в частині первісного позову повинен був сплатити судовий збір в загальному порядку, а саме

1 515,80 грн (1 378 грн х 110 %).

Оскільки вимоги за первісним позовом прямо не стосуються порушених прав ОСОБА_1, то відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) він не звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо первісного позову, отже, повинен сплатити 1 515,80 грн за оскарження рішення суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги в частині сплати судового збору щодо первісного позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за зустрічним позовом як споживач фінансових послуг на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увага з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 запропоновано сплатити судовий збір лише за первісний позов.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення апеляційної інстанції ухвалене без додержання норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська