ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/6060/18

Провадження № 22-ц/818/809/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Колтунової А.І., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року у складі судді Шишкіна О.В.

у цивільній справі № 638/6060/18 за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнка Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарєв Віталій Миколайович

про визнання іпотечного договору недійсним, виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

05.05.2018 року ОСОБА_2 звернулася з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 07.08.2018 про збільшення розміру позовних вимог, просила:

- визнати недійсним з моменту укладення, тобто з 10.06.2008 року, та припиненим договір про іпотечний кредит № 3.08062521 від 10.06.2008 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_7;

- визнати недійсним з моменту укладення, тобто з 10.06.2008, похідний від нього іпотечний договір № 3.08062521 від 10.06.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лазарєвим В.М.,;

- визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. від 18.11.2011;

- виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати незаконними дії відповідача - ПАТ «Платинум Банк» щодо визначення суми заборгованості за тілом кредиту за договором про іпотечний кредит № 3.08062521 від 10.06.2008 року у сумі 742 381,15 грн.;

- визнати відсутність у відповідача ПАТ «Платинум Банк» права вимоги за договором про іпотечний кредит № 3.08062521 від 10.06.2008 р в сумі 742 381,15 грн. у зв'язку зі спливом строків позовної давності;

- визнати незаконним у зв'язку з відсутністю у замовника ПАТ «Платинум Банк» зі спливом строків позовної давності права вимоги рішення про затвердження умов продажу від 2018 -06-13 № 1458 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відступлення (продажу) на відкритих торгах (аукціоні) права вимоги за договором про іпотечний кредит № 3.08062521 від 10.06.2008 року у сумі 742 381,15 грн. та скасувати його;

- визнати незаконними дії відповідача ПАТ «Платинум Банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо продажу на відкритих торгах ( аукціоні) права вимоги за договором про іпотечний кредит № 3.08062521 від 10.06.2008 року у сумі 742 381,15 грн. за відсутності у замовника такого права вимоги зі спливом строків позовної давності та скасувати результати проведених торгів ( аукціону).

Провадження по справі відкрито ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року.

30.07.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- зупинити та заборони проведення ПАТ, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подальших дій (укладання, підписання договору купівлі-продажу, тощо) з продажу «права вимоги за кредитним договором фізичної особи № 3.08062521 від 10.06.2008 року (із забезпеченням двокімнатна квартира загальною площею 87,70 кв.м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1). Зареєстрована неповнолітня особа ІНФОРМАЦІЯ_1, наявне обтяження ( арешт) третіх осіб ( лот F65GL27690), Публічному акціонерному товариству « Платинум Банк» ( ), 03680, м. Київ, вул.. Амосова, 12, корп.. 1 ел. Пошта : невідома, телефон, , . 3080 ( з мобільного) та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ( , електронна пошта ;

- заборонити вчиняти будь-які дії ( укладання, підписання договору купівлі-продажу, проводити розрахунки за проданий Актив, приймати платежі, приймати та передавати будь-які документи, пов'язані з Активом, в тому числі їх оригінали, тощо) з продажу «права вимоги за кредитним договором фізичної особи № 3.08062521 від 10.06.2008 року ( із забезпеченням двокімнатна квартира загальною площею 87,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1). Зареєстрована неповнолітня особа ІНФОРМАЦІЯ_1, наявне обтяження ( арешт) третіх осіб ( лот F65GL27690);

- заборонити особам, які здійснюють державну реєстрацію та будь - яким третім особам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо належної їй на праві власності вищезазначеної квартири за адресою - АДРЕСА_1;

- заборонити особам, які здійснюють державну реєстрацію та будь-яким третім особам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо належної їй на праві власності вищезазначеної квартири за адресою : АДРЕСА_1.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 було додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якій вона, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про судовий збір» та на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881-16, просила звільнити її від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року заяву про забезпечення позову повернуто ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч.9 ст.153 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і ухвалити нове рішення за її заявою про забезпечення позову, задовольнивши її.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказує, що Закон України «Про захист прав споживачів» містить положення про звільнення від сплати судового збору за позовами споживачів, пов'язаними з порушенням їх прав, а сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України « Про судовий збір» не може означати, що споживачі такої пільги не мають.

Також посилається на висновки Великої Палата Верховного Суду, викладені в постанові від 21 березня 2018 року по справі 761/24881/16, в тій частині постанови, що порушені права споживачами можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, обґрунтував ухвалу від 03.09.2018 року тим, що до заяви про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, а вказані нею доводи щодо звільнення споживачів від сплати судового збору не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору за заяву про вжиття заходів забезпечення позову, а тим більше по справі за позовними вимогами, які під вказану нею категорію не підпадають.

Судова колегія погоджується з висновком суду, з огляду на таке.

Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення позову, зокрема частиною 5 цієї статті передбачено, що до заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов'язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону (ЦПК) та Законом України «Про судовий збір».

Об'єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 зазначеного Закону.

Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду, в тому числі і заяви про забезпечення доказів або позову ( п.4.пункту 2 статті 4 Закону).

Наведене узгоджується і з положеннями статті 133, частини 5 статті 151 ЦПК України , відповідно до яких судовий збір належить до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи та сплачується при поданні заяви про забезпечення позову.

Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» установлено розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява , зокрема заява про забезпечення позову.

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Як уже зазначалося вище, статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об'єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об'єкта справляння судового збору.

Аналіз норм частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв'язку з положеннями статей 1-6 Закону України «Про судовий збір», зокрема статті 5 зазначеного Закону, свідчить про наявність підстав для висновку, що споживач, право якого порушене і який з огляду на це подає позов, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, але від обов'язку сплачувати судовий збір при поданні заяв про вчинення таких процесуальних дій, як забезпечення доказів та забезпечення позову, він не звільняється.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надав наступні роз'яснення: . Згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів.»

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, посилалася тільки на положення Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначивши жодної іншої з підстав, передбачених Законом України «Про судовий збір» при вирішенні питання щодо сплати судового збору.

Судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, щодо повернення заявнику заяви про забезпечення позову з підстав не сплати судового збору.

Також, судова колегія не може погодитися з обґрунтуваннями апеляційної скарги щодо посилання апелянта на висновок зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/2488/16-ц, з огляду на те, що зазначений висновок стосується звільнення споживачів від сплати судового збору в суді першої інстанції при пред'явленні позову, в апеляційній та касаційній інстанціях при перегляді судових рішень щодо вирішення позову споживача, але на за звернення із заявою про забезпечення позову, тобто за вчинення окремої процесуальної дії, за яку встановлено фіксовану ставку судового збору у розмірі 0,2 розміри прожиткового мінімуму для фізичних осіб.

Тобто, станом на час звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про забезпечення позову їй необхідно було сплатити 352 грн.40 коп.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом конституційних гарантій доступу до правосуддя та невідповідність ухвали суду першої інстанції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважуючи на таке.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих заяв.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню не підпадає під категорію справ про захист прав споживачів.

Вимоги ОСОБА_2 не узгоджуються із принципом розумної пропорційності у цивільному судочинстві, на яку вказує в рішенні ЄСПЛ і яка передбачена ч.3 ст.2 та ст. 11 ЦПК України, з огляду на зміст та обсяг її позовних вимог, вказаних у її заяві заходів забезпечення позову та судового збору у розмірі 352 грн.40 коп., ухилення від сплати позивачем яких перешкоджають вирішенню її заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: А.І. Колтунова

В.Б. Яцина