Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/219/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді - Козіної С.М.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

позивача - ОСОБА_2 (не з'явилась),

представника відповідача - (не з'явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що її прабаба - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, спадкова справа після її смерті не заведена, заповіт вона не складала. До складу спадщини увійшла 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 Іншу 1/4 частину цього будинку позивач успадкувала після смерті своєї баби ОСОБА_4 У зв'язку із тим, що спадкоємцями померлої - її дочкою ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року) та батьком позивача ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року) спадщина не прийнята. Державний нотаріус Ржищівської МДНК порадила їй як правнучці звернутись до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року (лист Ржищівської міської державної нотаріальної контори від 20 червня 2018 року № 189/01-16).

Позивач не знала про наявність спадкового майна після смерті своєї прабаби, бо була переконана, що їхній родині належала лише 1/4 частина спадкового будинку, що вона успадкувала після смерті своєї баби. Інших спадкоємців у її прабаби немає.

Позивач просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її прабаби - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилась, представник позивача ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень, заяв та клопотань не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим повторно, НОМЕР_2 від 16 жовтня 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції Київської області встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 7).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 8).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25280194 від 10 лютого 2010 року встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_3 (1/4 частка), ОСОБА_7 (1/4 частка), ОСОБА_8 (1/4 частка), ОСОБА_4 (1/4 частка) (а.с. 9).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії НМО 083551 від 25 липня 2017 року встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, є ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_3. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/4 частки житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Згідно листа Ржищівської міської держнотконтори № 189/01-16 від 20 червня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 повідомлено, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року її прабаби ОСОБА_3 не заведена. У зв'язку із тим, що спадкоємцями померлої - дочкою ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року) спадщина не прийнята, онук померлої - батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року) після баби ОСОБА_3 спадщину не приймав. У зв'язку із цим їй як правнучці належить звернутись до суду про продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року (а.с. 11).

Відповідно до частин 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Частина 1 статті 550 ЦК Української РСР встановлює, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року, чинної на час відкриття спадщини, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР).

Однак, як встановлено з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25280194 від 10 лютого 2010 року, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, належить: ОСОБА_3 (1/4 частка), ОСОБА_7 (1/4 частка), ОСОБА_8 (1/4 частка), ОСОБА_4 (1/4 частка) (а.с.9), отже власником 1/4 частки вказаного домоволодіння належить ОСОБА_3.

Тобто, спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 спадкоємці не приймали.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом було встановлено, що позивач не подавала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк з поважних причин, оскільки проживає не за місцем знаходження спадщини, та була переконана, що їхній родині належить лише 1/4 частка спадкового будинку.

Крім того, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_5 року відкрилась спадщина на 1/4 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4. З часу відкриття спадщини (1990 рік) та станом на день формування витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 лютого 2010 року 1/4 частка будинку належала померлій ОСОБА_3, тобто протягом багатьох років жоден із заінтересованих осіб не цікавився цим спадковим майном та не оформив спадщину. Водночас держава в особі територіальної громади зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин по виявлення не прийнятої спадщини і відповідальна по охороні спадкового майна, однак як встановлено із матеріалів справи будь-яких дій по виконанню вказаних вище зобов'язань здійснено не було.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 з поважних причин пропустила шестимісячний строк для подачі до держнотконтори заяви про прийняття спадщини після смерті своєї прабаби ОСОБА_3, спадщина, що відкрилась у 1990 році ніким не прийнята, інших спадкоємців немає, тому є підстави для продовження позивачу строку для прийняття спадщини.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись частинами 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, ст. 524, 529, 549, 550 ЦК УРСР (від 18 липня 1963 року), ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, - задовольнити у повному обсязі.

Продовжити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5, строк на 4 (чотири) місяці для прийняття спадщини після смерті її прабаби - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, обчислюючи строк з моменту набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя