Справа № 417/5882/18
Провадження № 2/417/228/18
РІШЕННЯ

Іменем україни

"18" грудня 2018 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Рукас О.В.

за участю секретаря Брюховецької О.В.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с.Марківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

26.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 18.09.2018 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 грудня 2017 року помер його батько ОСОБА_5. Після смерті померлого залишилось:

- житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с.Марківка, вул. Єременко,159;

- земельна ділянка розміром 55148 кв.м для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :12:004:0027, розташована у межах ОСОБА_3 селищної ради, пай 149;

- земельна ділянка розміром 7808 кв.м. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :12:004:0027, розташована у межах ОСОБА_3 селищної ради, пай 154 (кормові угіддя).

Померлим заповіт складений не був. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкування, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням цього, він належить до спадкоємців першої черги. Крім нього до спадкоємців першої черги відноситься його мати, дружина померлого ОСОБА_6, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, але вона на отримання спадщини не претендує та до нотаріальної контори з питань набуття права на спадщину не зверталась, та не планує. Отже він є єдиним спадкоємцем померлого першої черги. Він та його мати, ОСОБА_6, в силу шкідливих звичок померлого батька, разом з ним не проживали, але періодично підтримали стосунки.

В червні 2018 року він звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. Проте, у нотаріальній конторі йому повідомили, що строк для прийняття спадщини шість місяців, згідно п.1 ст.1270 ЦК України, ним пропущений та порадили звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин. Він перебуває з 2005 року на обліку у психіатра з діагнозом: ендогенне захворювання тип F 70, що підтверджується записами в медичній карті та довідкою лікаря-психіатра ОСОБА_7 від 19.06.2018 року. Ця хвороба має властивість проявлятися при стресових ситуаціях. Після смерті батька, він не зміг у встановлений законом строк звернутись із заявою до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки з 19 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року перебував на лікуванні у лікаря - психіатра, що підтверджується відповідною довідкою від 19.06.2018 року лікаря-психіатра ОСОБА_7 Марківського РТМО. Вважає, що причини пропуску вказаного строку є поважним. Крім того, зазначає, що йому невідомий факт прийняття спадщини іншими родичами після смерті ОСОБА_5, тому саме з цих підстав він зазначає відповідачем ОСОБА_3 селищну раду Марківського району Луганської області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, зазначив, що 09.12.2017 року помер його батько ОСОБА_5 В червні 2018 року він звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. Проте, у нотаріальній конторі йому відмовили, оскільки він пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини. Строк він пропустив з поважних причин, оскільки перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря - психіатра Марківського РТМО, тому не міг подати заяви в строк. Після вживання ліків стан здоровя покращився. Зазначив, що перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2005 року, та періодично звертається за медичною допомогою, коли його стан здоровя погіршується. Він не знав, що протягом 6 місяців необхідно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тому і не звернувся з заявою у встановлений строк.

Відповідаючи на запитання суду позивач зазначив, що він дійсно знав, що його дядько ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 Не може пояснити чому подав позов, саме до ОСОБА_3 селищної ради Луганської області.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада Луганської області до судового засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.130).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 09.12.2017 року помер ОСОБА_5, який доводиться рідним братом третій особі по справі - ОСОБА_4 Відповідно до вимог ст.1262 ЦК України ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги. У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк ОСОБА_4 подав до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_5 і таким чином прийняв спадщину. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачу достовірно було відомо, про що позивач ОСОБА_1 зазначив в судовому засіданні, що ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, однак у позові навмисно відповідачем зазначив не ОСОБА_4, а ОСОБА_3 селищну раду Луганської області, чим намагався ввести суд в оману. Крім того, у позивача було шість місяців, щоб подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак він своїм правом не скористався без поважних причин. Прохав суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є лікарем психіатром Марківського РТМО. Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у неї, як лікаря-психіатра з 2005 року, з діагнозом помірна розумова відсталість. Він періодично звертається за медичною допомогою та лікується. 19.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргами, оскільки у нього погіршилось стан здоровя: посилились головні болі, виникли страхи та тривоги, нервовість, погіршилась пам'ять. Позивачу було призначено лікування у вигляді пігулок та інєкцій, про це є відповідні записи в медичній карточці ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 сумлінно ходив до маніпуляційного кабінету та отримував лікування. 18 червня 2018 року у позивача ОСОБА_1 закінчилось лікування. Стан його здоровя трохи поліпшився. Чи усвідомлював позивач ОСОБА_1 в період лікування значення своїх дій, вона сказати не може, оскільки для цього потрібна відповідна медична експертиза. Зазначає, що призначені ОСОБА_1 препарати загальмовують швидкість реакції. 19.06.2018 року на прохання ОСОБА_1 нею, як лікарем-психіатром Марківського РТМО, була видана довідка про перебування останнього на обліку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона живе по сусідству з позивачем ОСОБА_1 та знає його з дитинства. Про те, що ОСОБА_1 хворіє їй нічого не відомо. Знає, що останній проживає з дідусем та тіткою. З померлим батьком ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 не проживав. Влітку бачила як позивач керував транспортним засобом автомобілем. Характеризує його позитивно.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9, безпосередньо дослідивши кожний наявний у матеріалах справи доказ окремо, а також у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків.

Судом встановлено, що 09 грудня 2017 року помер батько позивача - ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії І-ЕД №511673 від 11.12.2017 року, актовий запис №213 (а.с.6).

Після смерті померлого залишилось:

- земельна ділянка розміром 55148 кв.м для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :12:004:0027, розташована у межах ОСОБА_3 селищної ради, пай 149, що підтверджується державним ОСОБА_9 на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №053644 від 11.06.2003 року (а.с.10);

- земельна ділянка розміром 7808 кв.м. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :12:005:0042, розташована у межах ОСОБА_3 селищної ради, пай 154 (кормові угіддя), що підтверджується державним ОСОБА_9 на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №055042 (а.с.11).

В червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою для видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5. Проте, державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадкоємець до нотаріальної контори не звернувся на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_5, який помер 09.12.2017 року (а.с.12).

Позивач в судовому засіданні пояснив, що у встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що в цей період перебував на лікуванні у лікаря-психіатра ОСОБА_7 Марківського РТМО. Крім того, позивач ОСОБА_1 з 2005 року перебуває на обліку у лікаря - психіатра з діагнозом: ендогенне захворювання тип F 70, що підтверджується записами в медичній карті та довідкою лікаря-психіатра ОСОБА_7 від 19.06.2018 року. Ця хвороба має властивість проявлятися при стресових ситуаціях (а.с.13,14, 31-34, 131, 132-133).

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради Луганської області, хоча як сам зазначив позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, він знав, що третя особа ОСОБА_4, який є його рідним дядьком, вже звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Так в матеріалах справи є Заява ОСОБА_4 від 21.05.2018 року до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, в якій останній повідомляє, що 09 грудня 2017 року помер його рідний брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 і він є спадкоємцем за законом, як брат померлого. Також зазначає, що цією заявою він приймає спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_5 (а.с.60).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 достеменно знаючи, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_5, подав позов до неналежного відповідача - ОСОБА_3 селищної ради Луганської області.

Згідно ч.1-4 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

В судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 судом були розяснені положення ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України, що до того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Незважаючи на це, позивачем ОСОБА_1 клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, або заміну неналежного відповідача заявлено не було.

Таким чином, в судовому засіданні судом було встановлено, що ОСОБА_3 селищна рада Луганської області не повинна відповідати за предявленим позовом, оскільки в даному випадку ОСОБА_3 селищна рада Луганської області не є належним відповідачем по справі. Позивачем не заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд залишає судові витрати зі сплати судового збору за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 48, 51, 76, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1269,1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В судовому засіданні 18 грудня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення суду виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя: О.В.Рукас