Справа № 489/1566/17
Провадження № 2/489/154/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Животовою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить встановити юридичний факт того, що його матері ОСОБА_5, яка померла 06 червня 2013 року, належить 1/3 частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану частку, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна, що не дозволяє оформити спадкові права.

24 липня 2017 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до якої, позивач просить визнати частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_5, яка померла 06 червня 2013 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частки квартири за кожним; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 06 червня 2013 року, право спільної часткової власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_3.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника ММР надійшла заява про слухання справи за її відсутністю, покладається на розсуд суду при вирішенні спору.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.09.1993 року, видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду. Право власності на квартиру зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 30.03.1994 року за реєстровим №17202.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №183394 ОСОБА_5 померла 06 червня 2013 року, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_4.

У відповідності з заповітом від 27.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №1110, ОСОБА_5 заповіла своєму сину ОСОБА_2 все належне їй майно.

Як вбачається із спадкової справи №02-14-25/2013 до майна померлого 06 червня 2013 року ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 24.03.2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері ОСОБА_6, померлої 06.06.2013 року, у звязку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи, що один із співвласників помер, укладення договору про поділ квартири є неможливим, та виходячи з презумпції рівності часток та відсутністю обставин, які б давали підстави для відступлення рівності часток, збільшення чи зменшення їх розміру, вимоги в частині встановлення факту належності ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частки вказаної вище квартири, суд приходить до наступного.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу заяви про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 02-14-25/2013 до майна померлого 06 червня 2013 року ОСОБА_5.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов в цих частинах таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_5, яка померла 06 червня 2013 року, в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4, у розмірі 1/3.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_7, яка померла 06 червня 2013 року.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса для листування: Миколаївська обл., Новобузький р-н, с. Новополтавка.

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, юридична адреса: АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «06» серпня 2018 року.