Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 7/12 частини спірної квартири, відповідачу ОСОБА_2 5/12 частини спірної квартири. Просить суд припинити право спільної часткової власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м., виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 16,6 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші приміщення: кухню площею 8,0 кв.м., вбиральню з ванною кімнатою площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,8 кв.м., зобов'язати Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» розподілити особові рахунки по квартирі АДРЕСА_1.

Позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просить припинити право спільної часткової власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м., виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 16,6 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші приміщення: кухню площею 8,0 кв.м., вбиральню з ванною кімнатою площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,8 кв.м., стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

20 вересня 2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання вчинити дії залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

14 травня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

18 грудня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Сторони є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53 -55).

Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, складається з двох кімнат перша кімната площею 14,6 кв.м., друга кімната площею 16,6 кв.м.; кухні площею 8,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні з ванною кімнатою площею 2,4 кв.м., коридору площею 3,8. (а.с. 8,9).

Позивач просить припинити право спільної часткової власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про неможливість користуватися своїм правом власності, оскільки позивач та відповідач не можуть знайти між собою домовленості щодо спільного користування квартирою, порядку оплати комунальних послуг, вільного доступу до спірної квартири.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками спірної квартири. Відповідач проживає у спірній квартирі та йому на праві власності належить 5/12 частина спірної квартири.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В позовні заяві зазначено, що відповідач проживає в спірній квартирі, тому припинення права власності завдасть істотні шкоди інтересам співвласника.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для припинення права власності відповідача на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, слід відмовити.

Позивач просить встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому належить на праві власності 7/12 частин спірної квартири.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 7/12 частину спірної квартири, а відповідачу ОСОБА_2 - 5/12 частин спірної квартири.

Отже, з урахуванням розміру частин у праві власності на спірну квартиру позивачу належить право користування житловою площею 18,2 кв.м., а відповідачу - 13,0 кв.м.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З урахуванням фактичних обставин, розміру житлової площі - 31,2 кв.м., розміру часток у праві власності на спірну квартиру, запропонованого варіанту користування вимоги про визначення порядку користування підлягають задоволенню повністю: встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м. Виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 16,6 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші приміщення: кухню площею 8,0 кв.м., вбиральню з ванною кімнатою площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,8 кв.м.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 358, 365, 379, 383 ЦК України, ст. 9 ЖК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м.

Виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м..

виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 16,6 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші приміщення: кухню площею 8,0 кв.м., вбиральню з ванною кімнатою площею 2,4 кв.м, коридор площею 3,8 кв.м.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Суддя Н.Є.Арапіна