Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 293/19/15-ц

провадження № 61-20557св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонере товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2015 року у складі судді Васильчука С. Ф. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С.,

Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі № 293/19/15-ц та призначено попереднє судове засідання у даній справі.

Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4,

ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2015 року, ОСОБА_4 у грудні 2017 року оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня

2015 року залишено без змін.

16 березня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2015 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого

2018 року та передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області, мотивуючи свої скаргу порушенням судом норм процесуального права.

У листопаді 2018 року матеріали цивільної справи № 293/19/15-ц надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що дана справа підсудна Черняхівському районному суду Житомирської області.

Частиною першою статті 109 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції) передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до частини першої статті 113 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (частина третя стаття 122 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції).

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції).

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Положеннями частини дев'ятої статті 110 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції) позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що повернення позовної заяви можливе тільки у разі наявності інформації про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, яка дає можливість однозначно визначитись із підсудністю справи. Інформація про відсутність таких даних щодо реєстрації без доведення іншого не дає підстав для повернення позовної заяви.

Судом встановлено, що останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 було: АДРЕСА_1.

Згідно повідомлення адресно-довідкової служби, ОСОБА_4 була знята з реєстрації за вказаною адресою ( т. 1, а. с. 59).

Таким чином, встановивши, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1, яке за своїм адміністративно-територіальним поділом відноситься до Черняхівського районного суду Житомирської області, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, про те, що дана справа підсудна Черняхівському районному суду Житомирської області.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2015 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2018 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 січня

2015 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська