У Х В А Л А

27 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 536/1039/17

Провадження № 14-610 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за заявою ОСОБА_3 (далі також - заявник), заінтересовані особи - Державна фіскальна служба (далі також - ДФС) України, Національний банк України, Державна митна служба України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за касаційною скаргою заявника на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року та

в с т а н о в и л а:

8 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити, що з 1 січня 2016 року він втратив статус громадянина України-резидента та набув статус громадянина України-нерезидента.

Мотивував заяву тим, що з 2012 року проживає із сім'єю у Республіці Болгарія. Зазначив, що тривалість його перебування в Україні з 2014 року складала лише 183 дні, з яких у 2014 році - 90 днів, у 2015 році - 46 днів, у 2016 році - 32 дні, а у 2017 році - 23 дні.

Вказував, що 28 травня 2014 року на підставі нотаріального акта купівлі-продажу № 43 з реєстраційним № 5353 придбав квартиру АДРЕСА_1.

26 червня 2016 року заявник отримав у Республіці Болгарія ідентифікаційний код НОМЕР_1 про податкове резидентство, а 8 липня 2016 року - картку № НОМЕР_2 на постійне проживання та посвідчення № НОМЕР_3. 11 серпня 2015 року заявник заснував з дружиною підприємство «Балкан транс сервіс» та придбав легковий автомобіль марки «Мерседес-350», що 21 грудня 2016 року був зареєстрований на вказане підприємство.

15 жовтня 2015 року на підставі договору № 52FINV7320 та 21 лютого 2017 року на підставі договору № 96FINV1530 заявник відкрив у Республіці Болгарія рахунки у банку.

Вказував, що оскільки постійно проживає в Республіці Болгарія, де здійснює підприємницьку діяльність, сплачує податки на нерухомість, страховий податок на землю й інші платежі, а в Україні перебуває не більше 6 місяців протягом року, є резидентом Республіки Болгарія та нерезидентом України.

21 липня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області ухвалив рішення, яким задовольнив вимоги заявника.

Мотивував тим, що з 1 січня 2016 року заявник відповідає критеріям громадянина України-нерезидента відповідно до підпункту «в» пункту 14.1.213 статті 14 Податкового кодексу України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Болгарія про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 20 листопада 1995 року, що набрала чинності 3 жовтня 1997 року (далі - Конвенція). Вказав, що статус резидента України порушує права заявника, оскільки він обмежений у в'їзді на територію України обов'язком задекларувати автомобіль та сплатити податок за оформлення зобов'язань про зворотне вивезення вказаного автомобіля у Республіку Болгарію через 20 днів. Вважав такими, що суперечать приписам Конвенції, доводи ДФС України про те, що наявність статусу резидента (нерезидента) не впливає на зміну або припинення прав фізичної особи.

26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Полтавської області постановив ухвалу, якою скасував рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року, а провадження у справі закрив.

Мотивував тим, що від набуття або втрати громадянином статусу резидента/нерезидента не залежить зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. А тому такий факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства. Вважав, що спірні правовідносини пов'язані зі сплатою податків та інших обов'язкових платежів, а тому справа має розглядатися адміністративним судом.

3 листопада 2017 року заявник подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року з огляду на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Мотивує тим, що встановлення фактів, які мають юридичне значення, за правилами адміністративного судочинства не передбачено.

10 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відкрив провадження у справі.

27 листопада 2017 року заявник подав доповнення до касаційної скарги, в яких зазначив, що 2 листопада 2017 року звернувся з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 7 листопада 2017 року відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки вважав, що вимога про встановлення факту, який має юридичне значення, не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

7 грудня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою повернув заявнику зазначені доповнення до касаційної скарги з огляду на пропуск строку для їх подання.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

28 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що заявник оскаржує ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року з підстав порушення правил юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи - Державна фіскальна служба України, Національний банк України, Державна митна служба України, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеногопозовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 23 січня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська