Справа № 184/1991/18
Номер провадження 2/184/654/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дорош І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Л.Чайкіної, 30/19) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; фактичне місце проживання не відоме) про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить постановити рішення про усунення йому перешкод у користуванні квартирою №19 в житловому будинку №30 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в ній.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 15.06.1995 року належить квартира №19 в житловому будинку №30 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров. Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача, який зареєстрований в даній квартирі. Однак фактично з 2010р. відповідач за вказаною адресою не проживає. В жовтні 2010р. відповідач виїхав до Києва на заробітки та став проживати в м.Київ, повертатись до місця своєї реєстрації він не має наміру. Сам факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує права позивача як власника, оскільки створює перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, зокрема, позивач не має можливості отримати субсидію. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги, з викладених у позовній заяві підстав, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 15 червня 1995р. ОСОБА_1 належить квартира №19 в житловому будинку №30 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області (а.с.6).

Згідно довідки виконкому Покровської міської ради №193 від 07.09.2018 року за адресою: вул. Л.Чайкіної, 30/19 в м. Покров Дніпропетровської області зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

З актів виданих МКП «Житлкомсервіс» від 18.10.2016р. та 27.07.2017р. вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, однак з червня 2014 року за вказаною адресою не проживає.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання, згідно яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою ОСОБА_4, 30/22. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 за адресою ОСОБА_4, 30/19 не проживає. Стверджує, що останній раз вона бачила відповідача 5 років потому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала на те, що вона є сусідкою позивача та проживає за адресою ОСОБА_4, 30/24. Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 поки ходив до школи то проживав за адресою ОСОБА_4, 30/19, а коли він закінчив школу, то виїхав проживати до м.Києва.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов'язаний зняти відповідача з реєстрації.

Тому виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №19 в житловому будинку №30 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою №19 в житловому будинку №30 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26.12.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6