АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 639/3052/17

провадження № 22-ц/790/2379/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року (в складі судді Труханович В.В.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.05.2016 року в розмірі 30 566 680, 47 грн., що складається із: заборгованості за позикою в розмірі 4 461 898, 86 грн., що є еквівалентом 168 900, 00 доларів США та відсотків за користування позикою у розмірі 25 566 680, 47 грн. , а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позову вказував, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в загальному розмірі 4 000 000грн., що станом на момент укладання договору позики за курсом НБУ склала 168 900 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.09.2016 року та відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % в календарний день за період, за котрий проценти не були сплачені достроково або 3,0 % в місяць, якщо проценти сплачувалися достроково.

В подальшому, 30 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_3 відступила ОСОБА_1 право вимоги вищезазначеного боргу в розмірі 4 000 000 грн., що станом на момент укладення договору позики за курсом НБУ склало 168 900 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.09.2016 року та відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % в календарний день за період, за котрий проценти не були сплачені достроково або 3,0 % в місяць, якщо проценти сплачувалися достроково в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

У зв'язку з тим, що відповідачем неналежно виконувалися свої зобов'язання за Договором позики від 17.05.2016 року, у нього перед позивачем станом на 18 травня 2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 30 566 680, 47 грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою про погашення заборгованості, однак він її не отримував та остання повернулась позивачу за закінченням терміну зберігання.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, заборгованість за договором позики від 17.05.2016 року у розмірі 5 701 906,63 грн., яка складається з: суми основної заборгованості - 4 461 906, 63 грн. та суми заборгованості за відсотками - 1 240 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що договір позики від 17 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був відступлений ОСОБА_3 25 жовтня 2016 року ОСОБА_4, що підтверджується відповідним договором відступлення права вимоги, копія якого була надана відповідачем до суду разом з заявою про перегляд заочного рішення.

24 травня 2018 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду у зв'язку з тим, що довідка, яку надав апелянт до суду для звільнення від сплати судового збору у зв'язку з тим, що він є інвалідом ІІ групи, є завідомо підробленим документом.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що до ОСОБА_1 перейшли всі права позикодавця за договором позики від 17.05.2017 року, зобов'язання за яким ОСОБА_2 не виконані.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позивчальник) було укладено договір позики.

Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму готівкою в розмірі 4 000 000 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30 вересня 2016 року в місті Харків. Сторони домовилися, що ця позика дорівнює еквіваленту грошового зобов'язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 168 900 доларів США. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається одноособово позикодавцем на день платежу.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в загальному розмірі 4 000 000 грн., що станом на момент укладання договору позики за курсом НБУ склала 168 900 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.09.2016 року та відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % в календарний день за період, за котрий проценти не були сплачені достроково або 3,0 % в місяць, якщо проценти сплачувалися достроково.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В подальшому, 30 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_3 відступила ОСОБА_1 право вимоги вищезазначеного боргу.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (цесія)

Матеріали справи свідчать, що 30 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором позики від 17.05.2016 року, на суму 4 000 000 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30 вересня 2016 року в м. Харкові, укладеним між первісним кредитором і ОСОБА_2 в обсягах та на умовах, установлених Договором між первісним кредитором і боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України)

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. (стаття 517 ЦК України)

Оскільки до нового кредитора у зобов'язанні переходять всі права первісного кредитора. Останній за правилами коментованої статті повинен передати новому кредитору всі документи, що засвідчують його права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Конкретний перелік документів та інформації, які мають бути передані новому кредитору, бажано передбачити у договорі відступлення права вимоги або в додатку до нього.

Матеріли справи свідчать, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, надав суду оригінал договору позики від 17 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 42)

Посилання апелянта на той факт, що договір позики від 17 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був відступлений ОСОБА_3 25 жовтня 2016 року ОСОБА_4, судова колегія до уваги не приймає, оскільки відсутні документи які підтверджують його права.

Крім того, частина 2 статті 517 ЦК України надає йому право не виконувати свій обов'язок новому кредитору до надання йому доказів наявності у нового кредитора відповідних прав. Коментована стаття не містить переліку доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Перелік доказів залежить від того, на якій підставі здійснювалася заміна кредитора. Отже це може бути договір відступлення права вимоги та відповідний акт приймання-передачі прав, якщо заміна кредитора здійснюється на підставі договору. Якщо мала місце реорганізація юридичної особи, доказом прав нового кредитора може бути передавальний або розподільний баланс. Якщо права перейшли до нового кредитора в результаті спадкування, доказом цього є свідоцтво про право на спадщину тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність сумнівів щодо отримання ОСОБА_1 прав вимоги за договором позики від 17 травня 2016 року укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко