ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2249/18 Справа № 210/2611/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони : позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватного акціонерного товариства "Суха Балка"

розглянувши в спрощенному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2018 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі, повний текст рішення складено 12 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" ( надалі ОСОБА_3" ), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що 31.03.1997 року знаходячись на робочому місці отримала ушкодження здоровя у вигляді травми ключиці. Ушкодження здоровя відбулось в результаті нещасного випадку на виробництві. Внаслідок ушкодження здоровя позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Через отриману травму відчуває фізичний біль, що спричиняє їй страждання та моральної шкоди. Просить суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 «Суха Балка» та з Управління виконавчої дирекції ФСС України в Дніпропетровській області на свою користь по 25000,00 гривень, з кожного.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3" на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., без стягнення податків та обовязкових платежів. Стягнуто з ОСОБА_3" на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3" ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1П в задоволенні позовниїх вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обовязкової умови відшкодування шкоди, відсутності вини відповідача у настанні з позивачем нещасного випадку, єдиною винною особою визнано саму позивачку. Розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності та виваженості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 "Суха Балка" підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та видно з матеріалів справи, що позивач перебувала в трудових відносинах з ОСОБА_4 «Суха Балка» 31.03.1997 року знаходячись на робочому місці отримала ушкодження здоровя у вигляді травми ключиці.(а.с. 12-14).

Згідно з п. 11 Акту №18 розслідування нещасного випадку 31.03.1997 року о 22 год 10 хв. ОСОБА_1 за допомогою спеціального пересувного пристрою, виїхала на горизонт. В момент висадки з пристрою ліва нога ОСОБА_1 зісковзнула з закритої виямки зовнішньої сторони пристрою, що слугувала для посадки та висадки людей. При падінні отримала травму ключиці. (а.с. 9-10).

Згідно виписки з огляду МСЕК від 10.07.1997 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності у звязку з каліцтвом від 1997 року (а.с. 7).

При повторному переогляді від 22.08.2002 року відсоток втрати професійної працездатності залишився незмінним 25% з 10.08.2002 року встановлений безстроково (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 440 ЦК УРСР й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні нею трудових обовязків з вини відповідача, через отримане трудове каліцтво.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. ОСОБА_4 на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у 1997 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров'я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата- це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 12 січня 2018 року (час розгляду справи) становить 3723 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18615 грн., а максимальний - 744600 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманою травмою на виробництві правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, у зв'язку з тим, що отримане каліцтво обмежує її життєву активність, спричняє біль і вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги, щодо наявності в діях постраждалої вини в отриманної виробничої травми не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Законодавчо закріплено на відповідача обовязок забезпечення безпечних умов праці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виробнича травма , яке позивачці фізичного болю та душевних страждань, виникло через падіння з бадьи та отримання вивіху ключиці, через що переносила оперативне втручання.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування нещасного випадку №18, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманою виробничою травмою встановлений та доведений матеріалами справи.

Так, позивач час від часу змушена проходити курс лікування та періодичні обстеження, переносить фізичний біль та моральні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, отримане каліцтво обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 «Суха Балка» в апеляційній скарзі на те, що позивач винна у настанні нещасного випадку, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідачем не забезпечено безпечних умов виробничого середовища, що не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ОСОБА_4 «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до отримання трудового каліцтва, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через отримане трудове каліцтво, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманого позивачем трудового каліцтва, відсоток втрати нею професійної працездатності у розмірі 25%, стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.

При цьому, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 грн. не перевищує граничного розміру, встановленого п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: