_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5762/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Коваленко О.Б.

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, про виділ в натурі зі спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_17, ОСОБА_19 про виділення в натурі частки з спільної часткової власності, обґрунтовуючи свої вимоги наявностю у нього як співвласника права на виділ належної йому частки в натурі, необхідністю такого виділу у звязку з тим що режим спільної часткової власності обмежує його у здійсненні права власності, залежності його в цьому від волі інших співвласників, наявністю технічної можливості такого виділу та неможливістю вирішення спірних питань у позасудовому порядку, зокрема, шляхом укладення договору про виділ частки, у звязку з невизнанням відповідачами його права на виділ.

В судовому засіданні представники позивача адвокати ОСОБА_20, ОСОБА_21 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_7, ОСОБА_19, ОСОБА_13в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в його задоволенні у звязку з тим, що аналогічні вимоги вже розглядалися судом і в їх задоволенні було відмовлено, свою незгоду з виділенням належної ОСОБА_1 частки у спільному майні в натурі обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 не приймає участі у зборах членів ЖБК «Трудовий звязок», намагався вирішити питання організації проїзду до свого домоволодіння за рахунок перенесення існуючих парканів відповідачів, розмістив гараж на каналізаційному люку, здає будинок в користування стороннім особам, у разі виділення в натурі належної йому частки отримає більше можливостей щодо розпорядження своїм майном.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в судове засідання не зявились, неодноразово належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, у звязку з чим суд відповідно до положень ст. 223 ЦПК України розглянув справу за їхньої відсутності.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.01.2007 р., виданого виконкомом Одеської міської ради, ОСОБА_1 належить на праві власності 60/1000 частин домоволодіння № 17/В по вул. Окружній в м. Одесі, які відображені в технічному паспорті від 17.08.2006 р. і складаються з: приміщень літ. 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-6; 1-7; 1-8; 1-9, загальною площею 69,8 кв. м, житловою 47,6 кв. м у жилому будинку літ. «В»; жилого будинку літ. «В??», загальною площею 69,7 кв. м, житловою 45,6 кв. м; гаражу літ. «В???», загальною площею 19,2 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння від 09.03.2016 р., виготовленого ТОВ «Лекстатусгруп», належні ОСОБА_1 частина житлового будинку літ. «В», житловий будинок літ. «В??» розташовані на огородженій земельній ділянці площею 372 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Частинами першою третьою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

На підставі ч. ч. 1, 3 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 6, 7 постанови від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Як зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 114/2018 від 11.07.2018 р., виготовленому судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» ОСОБА_22:

«виходячи з проведеного обстеження 60/1000 частин обєкта нерухомості, розташованих по вул. Окружній, 17/В у м. Одесі, шо належать ОСОБА_1, експертом було встановлено, що: вищевказана частина обєкта нерухомості розташована на індивідуальній огородженій земельній ділянці; на земельній ділянці, де розташована обстежувана вищевказана частина обєкта нерухомості, існують огорожі із суміжними землекористувачами (землевласниками); частина житлового будинку літ. «В», площею 69,8 кв. м та житловий будинок літ. «В», площею 69,7 кв. м, що належать ОСОБА_1, мають: індивідуальні входи (виходи) на внутрішньодворову територію земельної ділянки; необхідний склад житлових та підсобних приміщень; індивідуальні інженерні мережі.

З урахуванням вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55; ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 р. № 80, експерт дійшов до висновку про те, що можливо з технічної точки зору виділити в окремий обєкт нерухомості 60/1000 частин домоволодіння, розташованих по вул. Окружній, 17/В в м. Одесі, що належать ОСОБА_1В.»

Таким чином, належна ОСОБА_1 частина домоволодіння може бути виділена в окремий обєкт нерухомості.

Шостого квітня 2018 р. з метою позасудового вирішення питань виділу належної ОСОБА_1 частки в спільному майні він звернувся на адресу ЖБК «Трудовий звязок» з заявою, адресованою співвласникам майна, про намір укласти договір про виділ частки зі спільного майна, в якій співвласникам пропонувалось зявитися 27.04.2018 р. об 11:00 до офісу приватного нотаріуса ОСОБА_23 для підписання договору. Вказана заява була одержана 20.04.2018 р. о 13:00 співвідповідачем ОСОБА_7, одним із членів ЖБК «Трудовий звязок».

Крім того, з метою сповіщення інших співвласників про намір укласти договір про виділ своєї частки зі спільного майна, 21.04.2018 р. за замовленням ОСОБА_1 було розміщено відповідне оголошення в газеті «Одеські вісті».

Зазначена пропозиція залишилась без відповіді.

Таким чином, за допомогою належних та допустимих доказів позивачем доведено, що він є співвласником частки у спільній сумісній власності, що його частка може бути виділена в натурі, що виділ частки неможливо провести шляхом укладення відповідного договору з іншими співвласниками у звязку з їхньою незгодою на такий виділ.

Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у звязку з тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту відповідає положенням чинного законодавства України.

Що стосується доводів відповідачів в судовому засіданні про неможливість задоволення позову у звязку з тим, що судом вже розглядались аналогічні вимоги і за результатами їх розгляду прийнято остаточне рішення про відмову в задоволенні позову, суд зазначає наступне.

В провадженні судів знаходилася цивільна справа № 1512/2-2180/11 за позовом ОСОБА_1 до ЖБК «Трудовий звязок», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування, в здійсненні права на приватизацію земельної ділянки та про виділ в натурі частки домоволодіння у самостійне домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р. з урахуванням додаткового рішення від 27.05.2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи таке рішення (в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі частки зі спільного майна) Київський районний суд м. Одеси виходив з того, що ОСОБА_1 не спростував доводи відповідачів про те, що він не звертався до них з пропозицією щодо виділу його частки в н атурі у самостійне домоволодіння, а також не надав жодного доказу щодо можливості виділу частки спільного майна в натурі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 р. додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2015 р. було залишене без змін.

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 р. (з урахуванням ухвали цього ж суду від 05.04.2016 р. про виправлення описки) рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р. скасоване в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі частки зі спільного майна з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 р. ухвала апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2016 р. були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановляючи дану ухвалу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до інших учасників спільної часткової власності для виділення своєї частки у спосіб, визначений ЦК України, в той час як судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право або цивільний інтерес.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.02.2017 р. апеляційні скарги ОСОБА_1 були відхилені, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р. та додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 р. залишені без змін.

Постановляючи таку ухвалу, апеляційний суд, зокрема, виходив з того, що у справі не було встановлено, що відповідачі порушують права ОСОБА_1; крім того, позивачем не були спростовані доводи відповідачів стосовно відсутності звернень до них з приводу виділу частки у самостійне домоволодіння, а також не надано жодного доказу технічної можливості поділу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2017 р. було відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р., додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 р., ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.02.2017 р.

У вказаній ухвалі суд касаційної інстанції, крім іншого, вказав, що законним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в частині виділу частки позивача зі спільної часткової власності та визнання за ним права власності на вказану частку, враховуючи, що право власності на 60/1000 частин спірного домоволодіння зареєстроване за позивачем та не оспорюється сторонами, при цьому з вимогами про виділ його частки ОСОБА_1 не звертався до інших співвласників та не довів наявність технічної можливості здійснення такого виділу.

Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 р. у допуску даної справи до провадження Верховного Суду було відмовлено.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 186, п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за своїм змістом виключають провадження у справі у випадку наявності такого, що набрало законної сили, рішення або ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

На відміну від справи № 1512/2-2180/11, у даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на: відмові відповідачів укласти з ним договір про виділ його частки з спільного майна та на наявності технічної можливості здійснити такий виділ, встановленій висновком судової будівельно-технічної експертизи № 114/2018 від 11.07.2018 р.

Таким чином, не зважаючи на тотожність учасників справи та схожість предметі позовів у даних справах, підстави позову є різними, а, відтак, дана справа підлягає розгляду, а права та інтереси ОСОБА_1 судовому захисту.

Що стосується незгоди відповідачів з вимогами позивача з тих підстав, що він знаходиться у конфліктних відносинах з відповідачами, не приймає участі у вирішенні спільних питань ЖБК «Трудовий звязок», а після виділу належної йому частки отримає більше прав щодо свого майна, то такі доводи не можуть бути підставою відмови в задоволенні позову, оскільки не грунтуються на законі.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б перешкоджали задоволенню позову, відповідачі суду не надали.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, про виділ в натурі зі спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомості, - задовольнити.

Виділити в натурі зі спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомості належні ОСОБА_1 (вул. Окружна, 17/В, м. Одеса, 65016; РНОКПП: НОМЕР_1) 60/1000 частин домоволодіння № 17/В по вулиці Окружній в місті Одесі, що складаються з:

частини житлового будинку літ. «В» у складі приміщень: 1-1 жила, площею 9,7 кв.м; 1- 2 коридор, площею 3,9 кв.м; 1-3 жила, площею 7,7 кв.м; 1-4 жила, площею 22,1 кв.м; 1-6 санвузол, площею 2,9 кв.м; 1-7 кухня, площею 10,2 кв.м; 1-8 коридор, площею 5,2 кв.м; 1-9 жила, площею 8,1 кв.м, загальною площею 69,8 кв.м, в т.ч. житловою - 47,6 кв.м;

житлового будинку літ. «В"» в складі наступних приміщень: 2-1 коридор, площею 4,6 кв.м; 2-2 їдальня, площею 13,2 кв.м; 2-3 сходи, площею 3,2 кв.м; 2-4 кухня, площею 5,9 кв.м; 2-5 санвузол, площею 4,0 кв.м; 2-6 жила, площею 9,9 кв.м; 2-7 жила, площею 22,5 кв.м; 2-8 сходи, площею 3,2 кв.м; 2-9 веранда, площею 3,2 кв.м, загальною площею 69,7 кв.м, в т.ч. житловою - 45,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 30 днів з дати його проголошення.

Суддя Коваленко О. Б.