Справа № 361/1669/18
Провадження № 2/361/1673/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 грудня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Семінська Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач зазначала, що з 30 серпня 2003 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Одруження з відповідачем виявилося невдалим і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2011 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач з неповнолітнім сином не спілкується, не зустрічається з ним, не цікавиться його здоров'ям, шкільним життям та духовним розвитком. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає, неповнолітня дитини проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь позивача у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2011 року було розірвано.

Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно висновку від 27.06.2017 р. № 1-18/1493, орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків (а.с.10-12).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття.

В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто з 23 березня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (задоволення позовних вимог про стягнення аліментів).

Керуючись ст.ст. 143, 150, 164, 165, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Позбавити громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто з 23 березня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь матері дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В. С. Сердинський