ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3521/18 Справа № 212/3493/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справах:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. в місті ОСОБА_2 та повний текст рішення складено 10 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матірю ОСОБА_3, який 23.01.2003 року загинув під час виконання трудових обов'язків на ПАТ«Кривбасзалізрудком». Матеріалами розслідування нещасного випадку була підтверджена вина роботодавця. Внаслідок нещасного випадку позивач залишилася без сина, втратила підтримку та допомогу на яку розраховувала, що завдало їй глибоких моральних страждань, які полягали у зміні її звичайного розкладу життя. На підставі викладеного вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 176 200 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на її користь у відшкодування моральної шкоди 90000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду.

Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Також суд першої інстанції не врахував того, що на час настання нещасного випадку з потерпілим, ОСОБА_4 КМУ від 23.06.1993 року № 472 Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» втратила чинність, тому не може розповсюджуватись на спірні правовідносини.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що на момент виникнення спірних правовідносин обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на Фонд соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження є матірю потерпілого ОСОБА_3 ( а.с. 11).

За життя потерпілий ОСОБА_3 працював на шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

23 січня 2003 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений ОСОБА_7 форми Н -1 № 4 від 05 лютого 2003 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 4-10).

Згідно п. 10 ОСОБА_7 форми Н-1 про нещасний випадок та п. 6 ОСОБА_7, особами, відповідальними за нещасний випадок були визнані дільничний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_8, головний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_7, начальник дільниці № 7 шахти «Октябрська» ОСОБА_9, головний інженер шахти «Октябрська» ОСОБА_10

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 24 січня 2003 року у віці 27 років, причина смерті є получена травма тулуба з пошкодженням внутрішніх органів (а.с. 3).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався нормами ЦК України ( в редакції 1963 року) та виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть сина позивача настала на виробництві під час виконання трудових обовязків внаслідок нещасного випадку на виробництві в 2003 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до правовідносин сторін мають застосовуватися положення статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, зі змінами на час виниклих між сторонами правовідносин.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобовязання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобовязаний зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у звязку зі смертю її сина в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ні правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Як роз'яснено в пункті 9 ОСОБА_4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно виходив з того, що смерть потерпілого сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв'язку із чим обґрунтовано поклав обов'язок відшкодувати позивачу, як матері загиблого, завдану моральну шкоду ПАТ «Кривбасзалізрудком», правові підстави для стягнення якої визначені ст. 440-1 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивача ОСОБА_1 загинув на виробництві, під час виконання трудових обовязків, внаслідок його смерті позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину, має глибокі страждання, які не стихають до теперішнього часу.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата сина завдає позивачці фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлена вина відповідача у нещасному випадку.

Факт смерті потерпілого ОСОБА_3 від нещасного випадку на виробництві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» встановлений ОСОБА_7 розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги представника відповідача, що на момент виникнення спірних правовідносин обовязок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на Фонд соціального страхування України, оскільки спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7,440-1 ЦК України, тому суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, у звязку із чим обґрунтовано поклав обовязок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю потерпілого на ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» в частині того, що суд першої інстанції не врахував того, що на час настання нещасного випадку з потерпілим ОСОБА_4 КМУ від 23.06.1993 року № 472 Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» втратила чинність, тому не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки зазначена в рішенні суду ОСОБА_4 КМУ від 23.06.1993 року № 472 Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» не знімає з підприємства обовязку, які передбачені в статті 440-1 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачі звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється за фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

ОСОБА_4 набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: