Провадження № 22-ц/802/255/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто ОСОБА_1

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про розстрочення виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 26.02.2018 року, яким було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Дельта Банк» кредитну заборгованість в розмірі 46790 грн. 60 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн., обґрунтовуючи її тим, що він не може сплатити суму боргу, оскільки він та його сімя перебувають в скрутному матеріальному становищі: з ТОВ «Ремтрогпостач» він звільнився 13.11.2017 року і на даний час ніде не працює, є батьком багатодітної сімї, згідно довідки з Держреєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України його дохід з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року складав 4990 грн. 89 коп., його дружині ОСОБА_1 з 01.11.2017 року по 31.03.2018 року нараховуються лише соціальні виплати на дітей. Просить розстрочити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2018 року у справі № 161/129/17, встановити щомісячну грошову суму на погашення кредитної заборгованості та судового збору в розмірі 500 грн. терміном на 97 місяців до 01.09.2026 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нову постанову, якою заяву про розстрочення виконання рішення суду задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 26.02.2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені заявником ОСОБА_3 обставини, не є підставами для розстрочки виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на встановлених судом обставинах та вимогах закону.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.02.2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» кредитну заборгованість в розмірі - 46790 грн. 60коп. згідно кредитного договору № 011-02520-140613 від 14.06.2013 року. Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1600 грн.. Судом встановлено, що рішення суду в даній справі набрало законної сили. По справі видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 129-1Конституції України та ст. 18 ЦПК України судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За змістом статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду.

Заяву про розстрочку виконання рішення суду боржник обґрунтовував складним фінансовим становищем, однак зазначені заявником ОСОБА_3 обставини, не є винятковими підставами для розстрочки виконання рішення суду.

При цьому, слід зазначити, що бажаючи виконувати рішення щомісячно конкретними платежами протягом певного періоду, та звернувшись з відповідною заявою у липні 2018 року, боржник станом на день розгляду апеляційним судом даної справи жодної суми на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року не сплатив.

Дані обставини на думку колегії свідчать, про не бажання боржника у передбачений законом порядок та строк виконати рішення Луцького міськрайонного суду, а внаслідок задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду буде не виконане судове рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, за змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень. Наведене узгоджується з практикою Європейського суду щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду, яким відновлено порушене право публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на отримання заборгованості за кредитним договором буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався боржник в суді першої інстанції, як на підставу розстрочення судового рішення, а відтак були предметом дослідження місцевого суду в оскаржуваній ухвалі суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді