Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1363/18
Провадження №: 2/332/861/18
06 серпня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
08.05.2018р. до Заводського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. В позові зазначив, що ОСОБА_1 перешкоджає йому в користуванні квартирою АДРЕСА_1, тому просить його вселити у вказане житлове приміщення.
Ухвалою суду від 15.05.2018р. відкрито провадження по справі.
31.05.2018р. ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що ОСОБА_2 тривалий час не користується квартирою АДРЕСА_1, тому просить визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 07.06.2018р. зустрічна позовна заява ОСОБА_1 прийнята до провадження суду та обидва позови об'єднані в одне провадження.
03.08.18р. до Заводського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_2 із заявою про відмову від його позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. Ухвалою суду від 06.08.2018р. прийнята відмова ОСОБА_2 від його позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та в цій частині провадження по справі закрито.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Аналогічну позицію висловив її представник адвокат ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_3
Відповідач та інші треті особи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, були належним чином повідомлені про дату , час і місце розгляду справи.
В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_5, яка суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Близько семи років тому відповідач ОСОБА_2 покинув дружину, тобто позивачку, та виїхав з квартири АДРЕСА_1. До 2017 року він декілька разів приїжджав до спірної квартири, спілкувався із дитиною, але в 2017 року взагалі вивіз свої речі зі спірної квартири та не з'являвся за вказаною адресою проживання.
Аналогічна показання надали суду свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач користувачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним ордером та рішенням ЗМР № 345/1 від 28.08.15р. (а.с.41).
За вказаною адресою крім позивача та третіх осіб зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с., 8, 42).
Відповідач в даній квартирі постійно не проживає близько семи років, а в 2017 році повністю вивіз свої речі, що встановлено з пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
З реєстрації відповідач в добровільному порядку не знявся. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя.
Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2018 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік