Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 725/1912/17

провадження № 61-10425св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2017 року у складі судді Войтуна О. Б., додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2017 року у складі судді Войтуна О. Б. та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року у складі суддів: Яремка В. В., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні нерухомістю та прибудинковою територією, шляхом зняття замка з входу у двір.

Позов мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить нежитлове приміщення-офіс по АДРЕСА_2 у м. Чернівці, у якому вона здійснює адвокатську діяльність. Вхід до офісу розміщено у внутрішньому дворі будинків АДРЕСА_2. Посилалась на те, що відповідачі, як мешканці квартир у будинках за вказаними адресами, перешкоджають їй у вільному доступі до нежитлового приміщення та у користуванні прибудинковою територією.

Просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні нерухомістю, розташованою в дворі будинку АДРЕСА_2 та прибудинковою територією двору, розташованого за вказаними адресами, шляхом демонтажу замків та кодових замків з дверей входу у двір з АДРЕСА_2 та з дверей входу у двір з АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2017 року, з урахуванням додаткового рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2017 року, залишених без змін постановою апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_11 у користуванні нерухомістю та прибудинковою територією, розташованою у дворі будинку АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_4 безперешкодного доступу до користування проходом до двору та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 надати ОСОБА_4 ключі від дверей та код від замка дверей до проходу з АДРЕСА_2. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, проживають у квартирах в АДРЕСА_2, перешкоджають позивачу у вільному доступі до нерухомого майні, а тому зобов'язано відповідачів забезпечити позивачу безперешкодний доступ до користування проходом до двору та прибудинковою територією будинку № АДРЕСА_2 та надати ОСОБА_4 ключі від дверей та код від замка дверей до проходу з АДРЕСА_2. При відмові в задоволенні позову в іншій частині, суди зробили висновок, що нерухоме майно позивача не розташоване в будинку № АДРЕСА_1, і вона не є співвласником допоміжних приміщень в будинку № АДРЕСА_1. Двері, через які позивачка має намір безперешкодно проходити, є єдиним входом до будинку, мешканцями якого є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6

При цьому апеляційний суд вказав, що спосіб проходу до квартир та нежитлового приміщення позивача через двері з кодовим замком відповідає звичайному способу користування таким майном в м. Чернівці, цим способом користувався і попередній власник нежитлового приміщенням, що у даний час належить позивачу.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення у частині відмови у задоволенні позову та у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. При цьому посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування касаційної скарги вказувала, що нежитлове приміщення - офіс знаходиться у спільному дворі будинків АДРЕСА_2, яким вправі користуватись всі мешканці двору, а єдиним дієвим способом захисту порушеного права буде демонтаж замків та кодових замків.

Як свідчить аналіз касаційної скарги рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2017 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року оскаржуються в частині відмови в задоволенні позову. В іншій частині оскаржені рішення не оскаржуються, а тому не переглядаються.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2018 року ОСОБА_7 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив оскаржені рішення залишити без змін. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_4 користується прибудинковою територією, має вільний доступ до свого приміщення та користується ним без перешкод.

У квітні 2018 року ОСОБА_10 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила оскаржені рішення залишити без змін. Відзив мотивований тим, що оскільки у дворі вже пропадали особисті речі, а тому у цілях захисту майна заперечує проти демонтажу замків із дверей, які ведуть у двір. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці виконано в повному обсязі.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив оскаржені рішення залишити без змін. Заперечив проти демонтажу замків із дверей, які ведуть у двір та вказав, що ОСОБА_4 користується прибудинковою територією, має вільний доступ до свого приміщення та користується ним без перешкод. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці виконано в повному обсязі

У квітні 2018 року ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила оскаржені рішення залишити без змін. Заперечила проти демонтажу замків із дверей, які ведуть у двір та вказала, що ОСОБА_4 є власником офісного приміщення № 4 в будинку АДРЕСА_2 та не має будь-якого відношення до будинку № АДРЕСА_1 у м. Чернівці.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що нежитлові приміщення загальною площею 14,6 кв.м. по АДРЕСА_2 в м. Чернівці належать на праві власності ОСОБА_4

ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 проживають у квартирах, що знаходяться в будинку АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18 січня 2005 року № 7/1 передано у власність власників квартир в будинку № АДРЕСА_1 в м. Чернівці допоміжні приміщення у вказаному будинку. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 вересня 2008 року № 722/20 допоміжні приміщення в будинку АДРЕСА_2 передано у власність власників квартир у вказаному будинку.

Судом першої інстанції, на підставі наданих в судовому засіданні фотознімків, пояснень сторін та показів свідків, а також під час огляду доказів за їх місцезнаходженням, встановлено, що на проході з будинків №10 по вул. Гоголя та АДРЕСА_2 у двір між вказаними будинками влаштовані двері з кодовим замком та замком під ключ.

Суди встановили, що сам факт наявності на дверях у проході кодового та звичайного замка під ключ не є перешкодою позивачу в доступі до належного їй приміщення та користування ним, оскільки такі замки існували і до моменту виникнення спору між сторонами та позивач користувалась спірними дверима безперешкодно.

Суди встановили, що нерухоме майно позивача не розташоване в будинку № АДРЕСА_1, і вона не є співвласником допоміжних приміщень в будинку № АДРЕСА_1. Двері, через які позивачка має намір безперешкодно проходити, є єдиним входом до будинку, мешканцями якого є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Встановивши, що право власності позивача не порушується власниками квартир в будинку № АДРЕСА_1 в м. Чернівці, факт наявності на дверях входу у двір з АДРЕСА_2 кодового та звичайного замка під ключ не є порушенням права власності позивача, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову у відповідній частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки скарга залишена без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2017 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель