Справа № 367/8100/17
Провадження №2/367/386/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:головуючої судді Оладько С.І.,

за участі секретаря Слободянюк М

представника позивача ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4,3-я особа Сквирський психоневрологічний інтернат про стягнення боргу за договором позики

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 10 грудня 1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено Договір позики .

Відповідно до умов Договору позикодавець надав позичальнику позику, в розмірі 10 000,00 грн., а останній зобовязується повернути таку ж суму позики до 10 грудня 2004 року.

У випадку не повернення позики у вказаний строку, позичальник, починаючи з 11 грудня 2004 року, сплачує позичальнику відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20% річних, а також компенсацію інфляційних втрат. Сторони домовились, що в такому випадку договір вважається діючим до моменту повного погашення позики, проте позикодавець має право в будь-який момент звернутись до позичальника з вимогою про негайне повернення боргу з урахуванням інфляційних втрат та відсотків за користування позикою, а у випадку не повернення позики, звернутись до суду з відповідним позовом.

16 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до п.п. 1-4 Договору цесії, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за Договором позики між Цедентом і ОСОБА_3В .

За цим Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання наступних зобов'язань:

а) повернення суми позики;

б) сплати процентів за користування позикою, згідно умов Договору позики;

в) сплати інфляційних втрат.

Право вимоги засноване на Договорі позики.

Договір позики передається Цедентом Цесіонарію в момент підписання цього Договору і є його невід'ємною частиною.

На даний час позика не повернута, на усну вимогу щодо повернення боргу ОСОБА_3 повідомив, що він не може повернути грошові кошти в звязку з їх відсутністю.

Грошові кошти в розмірі 10 000 грн. 00 коп. були передані позичальнику в день підписання Договору, тобто 10 грудня 1999 року, відповідно до п.5 Договору позики.

Поскільки позичальник у встановлений в договорі строк в добровільному порядку не повернув отримані в борг грошові кошти, заборгованість в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. підлягає стягненню з Відповідача в судовому порядку.

Крім того. Договором позики передбачено, що боржник, починаючи з 11 грудня 2004 року, сплачує позичальнику відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20% річних, а також компенсацію інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 20% річних , загальна заборгованість відповідача ОСОБА_3В перед позивачем становить 74 146 грн. 82 коп.

14 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки відповідно до якого поручитель поручається перед . Кредитором за належне виконання зобовязання ОСОБА_3 за договором позики від 10.12.1999 року, у сумі 500,00 грн. .

У випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за попереднім договором, боржник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 (Паспорт: серія СМ № 197153, виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 09.12.1999 року) на користь ОСОБА_2 (Паспорт: серія СН №885476 виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 24.07.1998 року) суму позики в розмірі 9 500 (девять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (Паспорт: серія СМ № 197153, виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 09.12.1999 року) на користь ОСОБА_2 (Паспорт: серія СН №885476 виданий Харківеьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 24.07.1998 року) інфляційні втрати в розмірі 39 966 (тридцять девять тисяч девятсот шістдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (Паспорт: серія СМ № 197153, виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 09.12.1999 року) на користь ОСОБА_2 (Паспорт: серія СН №885476 виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 24.07.1998 року) проценти за користування позикою в розмірі 24 180 (двадцять чотири тисячі сто вісімдесят) грн. 82 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (Паспорт: серія СМ № 197153, виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 09.12.1999 року)) та ОСОБА_4 (паспорт серія СК №798816, виданий Ірпінським МВ УМВС України в Київській області) на користь ОСОБА_2 (Паспорт: серія СН №885476 виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 24.07.1998 року) суму позики в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3В у судове засідання не з»явився,перебуває у Сквирському психоневрологічному інтернаті.

Відповідач ОСОБА_4В у судове засідання не з»явився,подав до суду заяву,згідно якої частково визнає позов,а саме в частині вимог про стягнення боргу,а в частині стягнення процентів та інфляційних втрат - не визнає. Просить справу розглядати за його відсутності.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.04.2018р до участі у справі в якості 3-ї особи було залучено Сквирський психоневрологічний інтернат,представник 3-ї особи у судове засідання не з»явився,до суду надійшов лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,проти позову не заперечують.

Суд,заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України «Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

2. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

3. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.»

Стаття 514 ЦК України «До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом..

Також, відповідно до ст. 516 ЦК України « Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.»

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 611 ЦК України «У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання,якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України "За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості".

Відповідно до ст. 1049 ЦК України " Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це,якщо інше не встановлено договором".

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно позовної заяви позивач зазначає,що 10 грудня 1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики ,відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику позику, в розмірі 10 000,00 грн., а останній зобовязався повернути таку ж суму позики до 10 грудня 2004 року.

Відповідно до ч 1 ст.82 ЦПК України «Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.»

Згідно довідки №112 від 28.02.2018р за підписом директора Сквирського психоневрологічного інтернату,зазначено про те,що відповідач ОСОБА_3 позов визнає та просить справу розглядати без його участі.Згідно листа Сквирського психоневрологічного інтернату №265 від 27.04.2018р, інтернат також позов визнає та просить справу розглядати за їх відсутності.Заяву про часткове визнання позовних вимог подав до суду і відповідач ОСОБА_4

При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги довідку №112 від 28.02.2018р за підписом директора Сквирського психоневрологічного інтернату,про те,що відповідач ОСОБА_3 позов визнає,поскільки суд має обґрунтовані сумніви щодо достовірності обставин,викладених у зазначеній довідці.

Згідно позовної заяви позивач зазначає,що договір позики між ОСОБА_5П та ОСОБА_3В був укладений 10.12.1999р,про що до матеріалів справи додано копію договору (а.с.5),оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні.

Однак, згідно листа Сквирського психоневрологічного інтернату №27 від 18.01.2018р вбачається,що ОСОБА_3 є утриманцем інтернату з 11.03.2000 року (а.с.43),згідно листа №27 від 18.01.2018р (а.с.53) інтернат повідомляє,що ОСОБА_3В з 11.03.2000р перебуває на повному державному утриманні та прописаний на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 пожиттєво(адреса інтернату).ОСОБА_3В є інвалідом 2 групи загального захворювання повічно.Діагноз органічне враження головного мозку травматичного ґенезу.Органічний психосиндром.Глибока деменція.

З метою повного,всебічного та об»єктивного розгляду даної справи,а також враховуючи відомості щодо діагнозу захворювання відповідача ,з метою недопущення порушення прав ОСОБА_3В ,Ірпінським міським судом Київської області 10.05.2018р було направлено судове доручення Сквирському районному суду Київської області про вручення ОСОБА_3В копії позовної заяви із додатками та про допит відповідача з приводу обставин,викладених у позовній заяві.

15.11.2018р Сквирський райсуд Київської області повернув судове доручення без виконання.Як вбачається зі змісту ухвали суду від 31.05.2018р відповідачу не була вручена копія позовної заяви із додатками,відповідач не був допитаний з питань,зазначених в ухвалі суду,оскільки останній є недієздатним,не усвідомлює своїх дій та не взмозі самостійно приймати рішення,постійно перебуває у Сквирському психоневрологічному диспансері на лікуванні, на 31.05.2018р відповідачу було направлено судову повістку,яка не була йому вручена з вищевказаних причин.Обставини,викладені в ухвалі Сквирського райсуду Київської області від 31.05.2018р ставлять під сумнів достовірність відомостей ,викладених у довідці №112 від 28.02.2018р Сквирського психоневрологічного інтернату про те,що ОСОБА_3В позов визнає та просить справу розглядати за його відсутності.

Позивачем у судовому засіданні було надано оригінал Договору позики від 10.12.1999р,який укладений у простій письмовій формі.Доказів тих обставин,що даний договір позики підписаний саме відповідачем ОСОБА_3В до суду надано не було.

Відповідно до ст..203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.»

Враховуючи викладені обставини,а також ті обставини що відповідач ОСОБА_3В ні підтвердив,ні спростував обставини,викладені у розписці від 10.12.1999р та доводи позивача,викладені у позовній заяві,інших доказів на підтвердження факту укладання договору позики 10.12.1999р між ОСОБА_5П та ОСОБА_3В до суду не було надано,суд вважає позивачем у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факт укладання 10.12.1999р договору позики між ОСОБА_5П та ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.. 203 ЦК України.

Згідно позовної заяви позивач також зазначає,що 16 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги (цесії),відповідно до п.п. 1-4 якого до ОСОБА_2В перейшло право вимоги за Договором позики від 10.12.1999р.

Також позивачем по справі зазначено та додано до позовної заяви копію договору поруки,оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні ,згідно якого зазначено,що 14 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання зобовязання ОСОБА_3 за договором позики від 10.12.1999 року, у сумі 500,00 грн. У випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за попереднім договором, боржник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.Даний договір поруки укладений у простій письмовій формі.Факт укладання даного договору не оспорюється відповідачем по справі ОСОБА_4Однак,відповідно до ст..546 ЦК України договір поруки є забезпечувальним договором.Враховуючи,що позивачем не доведено у судовому засіданні факт укладання договору позики від 10.12.1999р між ОСОБА_5П та ОСОБА_3В,то відповідно не підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення із відповідача ОСОБА_3В боргу у суммі 9500грн,інфляційних втрат,процентів за користування позикою,а також не підлягають до задоволення і вимоги в частині солідарного стягнення із відповідачів боргу у суммі 500грн.

Враховуючи,викладені обставини суд відмовляє позивачу у позові у повному обсязі.

На підставі ст.ст.512,514,516,1046-1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_2 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс судового рішення буде складено 30.12.2018р.

Копію рішення суду направити відповідачам та 3-й особі по справі для відома.

Суддя: С.І. Оладько