Справа № 461/7387/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1149/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Яремко О.Р..

з участю: представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Лесь І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №461/7387/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року ухваленого судом у складі судді Радченка В.Є. у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького та генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького Возняка Тараса Степановича про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2017 р. ОСОБА_5 звернулася з позовом до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького та генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького Возняка Тараса Степановича. В уточнених позовних вимогах позову просила суд скасувати наказ генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького від 28.07.2017 №184 «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності штату працівників у зв'язку зі зміною структури» та зобов'язати генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького виконати вимоги наказів Міністерства культури України № 385 від 04.05.2017 р. та п. 2 наказу Міністерства культури України № 666 від 14.07.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працювала у Львівській національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького з 1979 року. У 2004 р. прийнята на посаду молодшого наукового працівника галереї, 01.01.2010 р. переведена на посаду молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Європейського мистецтва 14-18 ст., 01.10.2015 р. переведена на посаду наукового співробітника відділу Європейського мистецтва 14-18 ст., 01.08.2016 р. переведена на посаду старшого наукового співробітника відділу європейського мистецтва 14-18 ст. галереї. 28.07.2017 р. генеральним директором прийнято оскаржуваний наказ від №184 «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності штату працівників у зв'язку зі зміною структури та введенням в дію штатного розпису».

11.01.2018 р. позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників п.1.ст.40 КЗпП України, на підставі наказу №05-к від 11.01.2018 р. На час звільнення позивач була діючим членом профспілкового комітету (виборного органу) первинної профспілкової організації галереї з 2014 року. Вважає, що наказ про скорочення штату працівників галереї є незаконним. Зазначає, що оспорюваним наказом рівноцінної посади їй запропоновано не було. Станом на момент прийняття наказу № 184 не було враховано вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України та вимог галузевої угоди, оскільки ще не було визначено хто з старших наукових співробітників має переважне право на залишення на роботі і має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. 01.09.2017 р. ОСОБА_5 ознайомлено із попередженням про скорочення займаної нею посади, однак не запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Звільнення відбулося без попередньої згоди виборного органу профспілки та вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок) і тому оскаржуваний наказ № 184 від 28.07.2017 р. є незаконним.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем ОСОБА_5.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що вирішуючи спір, суд досліджував обставини щодо поновлення на роботі, хоча такі є предметом іншого спору. Зазначає, що їй не було запропоновано рівноцінної посади, що свідчить про порушення трудового законодавства, а також невиконання генеральним директором вимог наказу МКУ №385 від 04.05.2017 року та п.2 наказу МКУ № 666 від 14.07.2017 року. Станом на момент прийняття наказу №184 не було враховано вимоги ч.1 ст.42 КЗпП та вимог галузевої угоди, оскільки не було визначено хто з старших наукових співробітників має переважне право на залишення на роботі. Крім цього, не було проведено спільної консультації відповідача та профспілки щодо заходів по запобіганню звільнення працівників. Приймаючи наказ №184 дирекція вправі була визначитися лише з чисельністю штатних одиниць, відповідно до структури штатного розпису, затверджених наказами МКУ №385 № 666, а в подальшому визначити працівників, які підлягають звільненню, з врахуванням гарантій щодо переважного права залишення на роботі. Відтак відповідач не дотримав процедуру скорочення, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу Відзиву на апеляційну скаргу та не надав його суду у визначений ст.191 Цивільного процесуального кодексу України строк, а тому розгляд апеляційної скарги судом проводиться по наявних матеріалах справи.

Заслухавши думку представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача Лесь І.О., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 1979 року працювала у Львівській національній галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (далі Галереї) на різних посадах, зокрема, з 01.08.2016 року на посаді старшого наукового співробітника відділу європейського мистецтва 14-18 ст. Галереї, була членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації Галереї з 2014 року.

28.07.2017 року генеральним директором прийнято Наказ №184 «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності штату працівників у зв»язку зі зміною структури та введенням в дію штатного розпису».

11.01.2018 року позивача звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до Наказу №05-к від 11.01.2018 року.

Штатний розпис Галереї затверджено Наказом МКУ №666 від 14.07.2017 року, введено в дію з 01.05.2017 року та зобов'язано генерального директора Галереї ввести в дію штатний розпис з дотриманням вимог законодавства

Затвердженою структурою введено новий відділ - відділ фондрейзингу, промоції та інформаційного забезпечення, 10 науково-дослідних відділів змінено на наукові відділи, в іншій частині відбулося лише перейменування.

Позивач вважає, що при прийнятті 28.07.2017 року наказу №184 «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності штату працівників у зв»язку зі зміною структури та введенням в дію штатного розпису» генеральним директором Галереї не дотримано Наказу МКУ № 385 від 04.05.2017 року та №666 від 14.07.2017 року та перейменовано розділ та посади, введено нові посади, виведено та введено відділи, зобов»язано повідомити працівників про вивільнення та запропонувати інші посади, зокрема: виведено відділ Європейського мистецтва 14-18 ст. та введено відділ Музей європейського мистецтва ХІV-ХVІІІ ст., зобов»язано повідомити працівників, які займають посади, в т.ч. старшого наукового співробітника ОСОБА_5 про наступне вивільнення у зв»язку із скороченням штату працівників, одночасно запропонувати посаду лектора-екскурсовода у новоствореному відділі.

Зазначає, що постановляючи Наказ №184 від 28.07.2017 року генеральним директором Галереї не враховано, що Наказом Міністерства культури України №385 від 04.05.2017 року затверджено структуру Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Возницького.

Прийняттям спірного наказу №184 від 28.07.2017 року посада старшого наукового співробітника, яку займала ОСОБА_5 була скорочена, хоч не підлягала до скорочення, якби генеральним директором Галереї було дотримано Наказу МКУ №385 від 04.05.2017 року та № 666 від 14.07.2017 року.

Відповідно до штатного розпису, який введено в дію з 01.05.2017 року посад старших наукових співробітників стало 17, хоч у відділі в якому працювала позивач одну посаду скорочено, проте така була вакантною та введено новий відділ у якому передбачено 4 посади старшого наукового співробітника. При звільненні позивача з роботи рівноцінної посади запропоновано не було. З наведеного встановлено, що на посади старшого наукового співробітника прийнято нових працівників.

Наказом №184, яким вводиться в дію штатний розпис, відділ фондрейзингу, промоції та інформаційного забезпечення не введено, як і не введено 5 посад цього відділу (за штатним розписом) з яких 4 посади - старший науковий співробітник, внаслідок чого порушуються права позивача ОСОБА_5, оскільки її посада старшого наукового співробітника, яка згідно штатних розписів має тарифний розряд 16, неправомірно вивільняється, а пропонується посада лектора екскурсовода із тарифним розрядом 13, що свідчить про те, що позивачу запропоновано нерівноцінну посаду.

Відповідно до Наказу Галереї № 05-к від 11.01.2018 року ОСОБА_5, старшого наукового співробітника відділу європейського мистецтва 14-18 століття, звільнено у зв»язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Галереї від 28.07.2017 року №184 «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності штату працівників у зв»язку зі зміною структури та введенням в дію штатного розпису. При прийнятті оспорюваного наказу №184 не враховано також вимоги статті 42 КЗпП України та вимоги галузевої угоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5. суд першої інстанції підставно посилався на вимоги ст.ст. 62, 64 Господарського кодексу України (далі ГК).

Відповідно до ст.62 ч.1 ГК підприємство-самостійний суб»єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб»єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч.3 ст. 64 підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб»єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

Суд першої інстанції для підтвердження своїх висновків правильно послався на позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду в ухвалі від 28.01.2009 року у справі №6-14292 св 08.

Отже, суд не наділений правом вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне вивільнення працівників шляхом скорочення штату працівників, а також наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення зазначених питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Однією з гарантій прав громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підстави, порядок, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу визначені ст.ст. 40 ч.2, 42 ч.1, 42-1, 49-2 КЗпП України.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги стосуються іншого предмету спору, а саме щодо поновлення працівника на роботі, а не щодо неправомірного ведення господарської діяльності відповідачем та спонукання до вчинення тих чи інших дій, дотримання відповідачем вимог конкретних законодавчих актів з приводу організації роботи, які позивач вважає проведені неправомірно, оскільки вище зазначене входить до компетенції вищестоящої установи та її керівництва.

Відповідно до ст.375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк