Справа 206/2417/18
Провадження 2/206/863/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

за участю представника позивача ОСОБА_2

встановив:

04 травня 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості.

04 травня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було зроблено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області щодо встановлення місця реєстрації відповідача.

22 травня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до слухання.

В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 20797,95 грн. за кредитним договором №б/н від 05.08.2005 року та судові витрати в розмірі 1762грн., також просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.08.2005 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 4500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобовязався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування.

Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 04.04.2018р. в сумі 20797,95 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 2214,18 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом 17117,20 грн., штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина) та 966,57 гривень (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762 грн. (а.с.1-3).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений в листопаді 2006 року.

Заслухавши доводи представника позивача думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Суд встановив, що 05.08.2005 року відповідач подав позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування (а.с.5).

На підставі цієї заяви, 05.08.2005 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку (а.с.5).

Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 05.08.2008 року.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини

Згідно ст.ст. 1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.08.2005 року станом на 04.04.2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 20797,95 грн., яка складається з 2214,18 грн. заборгованість за кредитом, 17117,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина) та 966,57 гривень (процентна складова) (а.с. 4).

З наданої позивачем виписки по рахунку №б/н вбачається, що ОСОБА_1 здійснив останню операція по картці 26 листопада 2006 року (а.с.4).

Таким чином, суд вважає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс16.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи викладене та той факт, що відповідачем останній раз здійснено операцію по кредитній картці 26 листопада 2006 року, з того ж часу згідно розрахунку банку існує заборгованість, а представником позивача подано до суду позовну заяву лише 04 травня 2018 року, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання відповідача та застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту.

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 257, 267, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков