Справа № 183/3191/18
№ 2/183/2364/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пономаренко О.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, Гвардійська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, про зобов`язання вчинити заходи щодо приватизації квартири,-

в с т а н о в и в:

04 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати КЕВ м. Дніпро, як орган приватизації, вжити усіх належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем на умовах найму на території АДРЕСА_1, згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передач квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 грудня 2015 року Новомосковським міськрайонний судом прийняте рішення по справі № 183/6747/15, яке набрало законної сили, у відповідності до якого позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу м. Дніпро про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобовязання вчинення дій, - задоволено частково, рішення КЕВ м. Дніпро №2548 від 10.06.2015 року про відмову в переданні ОСОБА_1 у приватну власність квартири, розташованої за адресою; АДРЕСА_2, - скасовано, та визнано право на приватизацію ОСОБА_1 вказаної квартири. В решті позову відмовлено.

При цьому, позивач вказує, що суддя, який ухвалив рішення, не зрозумілих причин виключив з нього «зобовязання вчинення дій».

У квітні 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виконання вказаного рішення суду, однак відповідачем було надано лише письмовий лист №1537 від 24.04.2018 року, у якому, серед іншого зазначено, що рішенням суду від 28.12.2015 року не зобовязано КЕВ м. Дніпро провести заходи по приватизації спірної квартири.

Таким чином, позивач вважає, що відмова відповідача у приватизації ним займаного житла, порушує його конституційне право на житло, тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 04 червня 2018 року відкрите провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, також подав заперечення на відзив (а.с.22).

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу міста Дніпро ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, звернувшись з заявою про розгляд справи у її відсутність.

В матеріалах справи міститься відзив на позов з додатками, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, дане питання вже розглядалося Новомосковським міськрайонний судом та рішенням суду 28.12.2015 року визнано право позивача на приватизацію спірної квартири, а отже ОСОБА_1 не має право на повторне звернення до того ж самого відповідача, з тим самим предметом спору. В свою чергу, КЕВ м. Дніпро розяснював позивачеві свої повноваження. Якщо сумом не буде винесено рішення по зобовязанню вчинення дій, то він не зможе їх вичинити, а тим більш, що він не має на ці дії певних повноважень, з огляду на наступне. Відповідно до Наказу Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 року - Наказ Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року, що надавав повноваження КЕВ м. Дніпро створити орган приватизації, - скасовано. З метою розяснення ситуації, яка склалася з проведення заходів приватизації квартир, які є майном МОУ, КЕВ м. Дніпро звернулися з відповідним листом до начальника Східного територіального квартирного експлуатаційного управління, яке,в свою чергу, звернулося до Головного КЕУ ЗСУ з проханням розяснити чи мають право квартирно-експлуатаційні відділи створювати органи приватизації та проводити приватизацію квартир Міністерства оборони України, однак відповіді з розясненнями наразі не отримано. А тому, на теперішній час не існує керівного документу, який би надавав право квартирно експлуатаційним відділам МОУ повноваження створювати органи приватизації та бути субєктами відносно приватизації житла. (а.с. 27-39).

Представник Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність (а.с.20).

Представник третьої особи - Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, ОСОБА_3, кожен окремо, в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.3-5), у відповідності до якого позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу м. Дніпро, за участю третіх осіб - Міністерство оборони України, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобовязання вчинення дій, - задоволено частково. Скасовано рішення КЕВ м. Дніпро №2548 від 10.06.2015 року про відмову в переданні ОСОБА_1 у приватну власність квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Визнано право на приватизацію ОСОБА_1 вказаної квартири. В решті позову відмовлено.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, у якій просив виконати рішення суду, яке набрало законної сили та прийняти своє законне рішення про передачу йому у приватну власність квартири, в якій він постійно мешкає, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

За результатами розгляду заяви позивача, у своєму листі від 20.04.2018 року №1537 відповідач КЕВ м. Дніпра зазначив, що рішення суду від 28.12.2015 року по справі №183/6747/15 КЕВ м. Дніпро не зобовязано провести заходи по приватизації спірної квартири (а.с.11).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року за № 2482-Х11, цим же Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків, памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачає, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що КЕВ м.Дніпро не є органом приватизації та не наділений відповідними повноваженнями суперечить дослідженим в судовому засіданні доказами, такими повноваженнями відповідний орган приватизації наділений спеціальним законом, а тому прийнятий Міністром оборони України наказ про втрату чинності Наказу № 1 від 03.01.1993 року не підміняє Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Посилання відповідача у відзиві на те, що позивач не має право повторно звертатися до суду з таким позовом, оскільки існує рішення суду від 28 грудня 2015 року по спору між тими самими сторонами про той самий предмет, не відповідає дійсності, оскільки рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року позивачеві відмовлено у задоволенні позову в частині зобовязання ОСОБА_2 відділу м.Дніпро передати ОСОБА_1 у власність безкоштовно в порядку приватизації квартири, розташованої в смт.Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, по вул.Зенітній 2/27.

Поняття зобовязання передати у власність є не є тотожним поняттю зобов`язання вчинити заходи щодо приватизації квартири, ці обставини не були предметом розгляду справи 28 грудня 2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 відділу міста Дніпра, як органу приватизації вжити всіх належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76,81,89,141,263,265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу м. Дніпро Міністерства оборони України, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, Гвардійська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, про зобов`язання вчинити заходи щодо приватизації квартири,- задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 відділ міста Дніпра, як орган приватизації, вжити всіх належним та достатніх заходів щодо приватизації ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_4, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.