Справа № 462/2855/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 7531.00 гривень, завдану злочином. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.07.2017 р. відповідач викрав велосипед позивача, що встановлено вироком суду. Вартість викраденого складала 6250.00 грн., з урахуванням коефіцієнту інфляції за період з 16.07.2015 р. по 16.11.2017 р., сума відшкодування становить 7531.00 грн. На даний час завдана шкода не відшкодована. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2018 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Суд не приймає до уваги поданий представником відповідача відзив на позов, оскільки ним не виконано вимоги ч. 4 ст.178 ЦПК України, а саме не надано доказів надіслання /надання/ копії відзиву позивачу.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2018 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, зокрема, встановлено, що 16.11.2017р. близько 07:00 год. ОСОБА_2, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, діючи повторно, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, проник у підвальне приміщення яким користується ОСОБА_1, звідки викрав велосипед марки «Pegasus», номер рами PS. Після вчинення вищезазначених дій останній із викраденим майном з місця скоєння злочину втік. Своїми умисними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 6 250.00 гривень /а.с.4-6/.

Відтак, позовна вимога про відшкодування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоди, завданої злочином, у розмірі 6 250.00 грн. є підставною та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення завданої шкоди з урахуванням коефіцієнту інфляції 1,20496 за період з 16.07.2015 р. по 16.11.2017 р., суд виходить з наступного.

При здійсненні позивачем розрахунку суми, що, на думку позивача, підлягає стягненню, останній не надав суду формули такого розрахунку, не вказав, якими нормами законодавства керувався при обчисленні розміру шкоди із врахуванням індексу інфляції.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії товарного чеку, велосипед марки «Pegasus», номер рами PS, був придбаний 16.07.2015 р. /а.с.3/.

Таким чином, позивач просить стягнути на його користь завдану шкоду за період з моменту придбання велосипеду до його викрадення відповідачем, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки, із аналізу норм законодавства вбачається, що інфляційні витрати стягуються із боржника за весь час простроченого зобов'язання, тобто момент виникнення права на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції пов'язується із початком прострочення зобов'язання, /боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом - ч.1 ст.612 ЦК України/, а тому, вказаний позивачем період розрахунку коефіцієнту інфляції, а саме з моменту придбання позивачем велосипеду до його викрадення відповідачем, визначений позивачем невірно.

Відтак, позов у частині стягнення шкоди, з урахуванням коефіцієнту інфляції, позивачем необґрунтовано.

Разом з тим, ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Однак, ст. 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Відтак, дана норма регулює спірні правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов'язань, а не до відносин по відшкодуванню шкоди заподіяної злочином, а тому позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, завданої злочином, із врахуванням коефіцієнту інфляції не підлягають задоволенню.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплати у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів /договорів, рахунків тощо/.

До матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження заявлених позивачем понесених судових витрат у розмірі 100.00 грн., а відтак, такі не можуть бути стягнуті із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що із відповідача на користь позивача слід стягнути шкоду, завдану злочином у розмірі 6250.00 гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову, а тому судовий збір у розмірі 704.80грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 1166, 1177 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, /який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2/, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, /який проживає за адресою: АДРЕСА_1/ - 6 250.00 /шість тисяч двісті п'ятдесят/ гривень майнової шкоди завданої внаслідок вчиненого злочину.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, /який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2/ судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок в дохід держави.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в порядку ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 08 серпня 2018 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.