Справа №601/432/18
Провадження № 070
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

за участю секретаря Коляди О.В.,

позивача ОСОБА_1, її представника-адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ридомильської сільської ради Кременецького району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання № 98 від 17 травня 2012 року в частині вилучення земельної ділянки площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства в її матері ОСОБА_5 та рішення тридцять дев»ятої сесії шостого скликання № 304 від 16 квітня 2015 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства».

Позов обґрунтований тим, що рішенням сесії Ридомильської сільської ради від 23 грудня 1993 року її матері ОСОБА_5 було надано в постійне користування земельні ділянки загальною площею 0,40 га, з яких: 0,05 га для обслуговування житлового будинку та окрема земельна ділянка площею 0,30 га для ведення особистого підсобного господарства. У 2008 році ОСОБА_5 продала належний їй житловий будинок ОСОБА_4, остання набула право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка площею 0,30 га не відчужувалася і по даний час перебуває у користуванні їхньої сім»ї.

Згідно рішення сесії Ридомильської сільської ради №98 від 17.05.2012 року відбулося вилучення з користування ОСОБА_5 0,30 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства як померлої та передано земельну ділянку до земель запасу. Разом з тим, ОСОБА_5 померла 01 серпня 2016 року. За свого життя жодної заяви про відмову від права користування земельною ділянкою до відповідача не подавала, а намагалася отримати її у власність в порядку безоплатної приватизації. Також були відсутні і будь-які інші передбачені ст. 141 ЗК України підстави для припинення нею права користування вищевказаною земельною ділянкою.

Незаконним рішення Ридомильської сільської ради №304 від 16.04.2015 року було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки ОСОБА_4 передано земельну ділянку за рахунок вилученої у ОСОБА_5 земельної ділянки.

Оскаржуваними рішеннями порушено її права після смерті матері на отримання земельної ділянки за давністю користування. Вказані незаконні рішення стали підставою відмови у задоволенні її заяви, яка розглядалася відповідачем 08 листопада 2017 року на сімнадцятій сесії сьомого скликання

Ридомильської сільської ради.

13 березня 2018 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 березня 2018 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Відповідач подав відзив на позов вказавши, що на час прийняття рішення № 98 від 17.05.2012 року про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_5 остання на території сільської ради не проживала та земельної ділянки не обробляла. Спірну земельну ділянку обробляла її дочка ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів. Позивач не може успадкувати земельну ділянку так як її мати не мала у приватній власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив у якому вказала, що станом на 17.05.2012 року її мати проживала у неї і вони разом обробляли спірну земельну ділянку. Не заперечує того факту, що після продажу свого будинку мати періодично проживала у свого сина, але поверталася до неї на постійне проживання. Питання про спадкування земельної ділянки після смерті матері вона не ставить.

В судовому засіданні позивач та її представник-адвокат ОСОБА_2 підтримали позов з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов визнав частково, а саме в частині визнання незаконним та скасування рішення № 98 від 17.05.2012 року вказавши, що у ньому була допущена помилка щодо підстави вилучення земельної ділянки у ОСОБА_5, щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення № 304 від 16.04.2015 року не визнав з підстав, наведених у відзиві.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії 1-ИД №383689, виданого завідуючим відділом запису громадянського стану Кременецького району Тернопільської області 25.02.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого завідуючим відділом запису громадянського стану Кременецького району Тернопільської області 03.06.1978 року.

ОСОБА_5 померла 01 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданого Ридомильською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 02.08.2016 року.

Відповідно до виписки із рішення одинадцятої сесії Ридомильської сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 23 грудня 1993 року ОСОБА_5 надано в користування земельні ділянки в розмірі 0,40 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,30 га.

Відповідно до виписки із рішення чотирнадцятої сесії Ридомильської сільської ради народних депутатів шостого скликання від 17 травня 2012 року № 98 у зв»язку з смертю власників земельних ділянок села Ридомиль вилучено з користування ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,30 га. Вилучену земельну ділянку передано до земель запасу сільської ради (в межах населеного пункту).

Відповідно до копії рішення тридцять дев»ятої сесії шостого скликання Ридомильської сільської ради Кременецького району Тернопільської області від 16 квітня 2015 року № 304 дано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства в с.Ридомиль за рахунок земель ненаданих у власність та постійне користування сільськогосподарські землі, в тому числі рілля, що знаходяться в межах населеного пункту.

З витягу з протоколу № 40 сорокової сесії Ридомильської сільської ради від 16 червня 2015 року вбачається, що на сесії розглядали заяву ОСОБА_5 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,30 га. При розгляді даної заяви була присутня ОСОБА_1. Землевпорядник сільської ради ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_4 звернулася на попередню сесію 16 квітня 2015 року за дозволом на розробку проекту із землеустрою на земельну ділянку, яка колись належала ОСОБА_5. Рішення не прийнято.

З витягу з протоколу № 17 сімнадцятої сесії Ридомильської сільської ради від 08 листопада 2017 року вбачається, що на сесії розглядали заяву ОСОБА_1 про виділення їй земельної ділянки в розмірі 0,30 га, яка була надана ОСОБА_5. Рішення не прийнято.

За приписами ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК України, одним з яких є визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування.

Аналогічне положення містить ч.3 ст.152 ЗК України, яка передбачає, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Згідно положення ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб.

Частиною 3 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень, зокрема ч.2 ст.13 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач зазначила, що її мати користувалася спірною земельною ділянкою з 1993 року, а з 2008 року по даний час вказаною земельною ділянкою користується вона, а тому має право на отримання цієї земельної ділянки у власність або користування за набувальною давністю, земельна ділянка не вилучалася у встановленому порядку на той час діючого земельного законодавства, будь-якої згоди на вилучення спірної земельної ділянки при житті мати не давала.

Суд вважає, що вказані доводи позивача не заслуговують уваги, оскільки колишній землекористувач - мати позивачки ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою площею 0,05 га (для обслуговування житлового будинку) та 0,30 га (для ведення особистого підсобного господарства), за час життя продала належний їй житловий будинок ОСОБА_4, остання відповідно набула право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га. Рішенням Ридомильської сільської ради №304 від 16.04.2015 року було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства. За життя ОСОБА_5, як колишня землекористувачка, не оспорювала рішення селищної ради про передачу спірної земельної ділянки дружині племінника ОСОБА_7 - ОСОБА_4. Не оспорювала і за життя ОСОБА_5 рішення №98 від 17 травня 2012 року, яким спірну земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради. Не ставить позивач в судовому засіданні вимогу про скасування рішення в частині віднесення спірної земельної ділянки до земель запасу.

Посилання позивача та свідка ОСОБА_8, яка є дочкою позивача, про те, що позивач постійно користувалася спірною земельною ділянкою, набула права на неї є безпідставними, оскільки таких доказів позивачкою не представлено.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1 ЗК України).

У відповідності до ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, а згідно вимог ч.10 цієї ж статті державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Позивачем у судовому засіданні не заперечувався той факт, що за життя її мати ОСОБА_5 державний акт на спірну земельну ділянку не отримала.

Крім цього, оскаржуваним рішенням №304 від 16.04.2015 року надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність лише площею 0,1500 га, тому позивач не позбавлена права звернутися до відповідача з клопотанням про передачу їй у власність або надання у користування інших 0,1500 га згідно ст.119 ЗК України.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача та безпідставними твердження про те, що оскаржуваними рішеннями порушуються її права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-80, 82, 141, 265, 268, 352 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Ридомильської сільської ради Кременецького району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень Ридомильської сільської ради № 98 від 17 травня 2012 року та № 304 від 16 квітня 2015 року відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Відповідач: Ридомильська сільська рада, місце розташування:с. Ридомиль Кременецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2018 року.

Головуючий: