Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/6207/17 Головуючий у 1 інстанції: Марко Я.Р.
Провадження № 22-ц/778/1266/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Шевченківський районний відділ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3, звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: ОСОБА_4

В судовому засіданні 08 грудня 2018 року уточнив позовні вимоги в частині адреси місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.38).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що народився в м. Іджеван, Республіка Вірменія, ІНФОРМАЦІЯ_5.

У 1990 році по досягненню 13 років приїхав на постійне місце проживання до України м. Запоріжжя зі своїм батьком ОСОБА_4

З 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року проживав з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

На даний час заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але тимчасово мешкає у АДРЕСА_3, має сім'ю: дружину ОСОБА_5, 1981 року народження, сина ОСОБА_6, 2003 року народження, дочку ОСОБА_7, 2007 року народження, які є громадянами України.

Встановлення факту його постійного проживання на території України з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 необхідно для оформлення закордонного паспорту.

На підставі зазначеного просив встановити факт, що він постійно з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Шевченківський районний відділ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2017 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, постійно з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Шевченківський районний відділ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження фактів постійного проживання заявника на території України з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року, набуття ним громадянства України, проведення перевірки по факту законності документування заявника паспортом громадянина України, згідно якої визнано, що паспорт оформлений з порушенням вимог відповідного порядку, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив про доведеність вимог, відсутність даних про його документування паспортом громадянина Вірменії.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт постійного проживання на території України заявника ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Іджеван Вірменія, з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується матеріалами справи, Крім того, від зазначеного факту залежить виникнення особистих або майнових прав заявника.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналогічні вимоги містяться в ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Заявник, звертаючись до суду з даною заявою, в якості доказів надав світлокопії паспорта громадянина України серія НОМЕР_1, свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 05 жовтня 2002 року, свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 НОМЕР_3 від 20 травня 2003 року, свідоцтва про народження доньки ОСОБА_7 НОМЕР_4 від 01 червня 2007 року.

З тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що задовольняючи заяву ОСОБА_3., суд встановив факт постійного проживання заявника на території України на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Проте, проаналізувавши матеріали справи та встановлені судом факти, колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення суди встановлюють факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

ОСОБА_3, звертаючись із заявою, посилався на те, що встановлення даного факту необхідно для оформлення закордонного паспорту, проте не зазначив, на підставі якої норми чинного законодавства вимагається встановлення факту постійного проживання для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1.

Так, письмові докази, які були надані заявником суду, а саме світлокопії паспорта громадянина України серія НОМЕР_1, свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 05 жовтня 2002 року, свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 НОМЕР_3 від 20 травня 2003 року, свідоцтва про народження доньки ОСОБА_7 НОМЕР_4 від 01 червня 2007 року не свідчать про проживання ОСОБА_3 з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не містять такої інформації.

Інших документів про постійну чи тимчасову прописку на території України, або про реєстрацію на території України свого паспорту на той час, заявником не надано.

Окрім того, в світлокопії паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 міститься запис про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 з 11 серпня 2007 року в Херсонській області, свідоцтво про народження ОСОБА_6 НОМЕР_3 від 20 травня 2003 року видано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції.

Таким чином, дані письмові докази самі по собі не є безспірними доказами підтвердження факту саме постійного (безперервного) проживання заявника на законних підставах на території України з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1.

Також заявником не надано суду доказів того, чим він займався з урахуванням його віку під час перебування на території України.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі Шевченківський районний відділ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області посилається на проведення службової перевірки по факту законності документування ОСОБА_3 паспортом України серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2007 року, виданого Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області.

Під час розгляду справи в апеляційному суді Шевченківським районним відділом у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надано копію висновку службового розслідування за фактом оформлення паспорта громадянина України від 12 січня 2018 року №6/2018, згідно якого паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий 11 серпня 2007 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області на особу ОСОБА_3 визнано таким, що виданий невстановлений особі та оформлений у порушення вимог п.п. 5, 12, 17 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 15 червня 2006 року №600, який діяв в системі МВС до 2012 року, визнано його недійсним з вжиттям заходів щодо його вилучення і знищення.

Сукупний аналіз зазначених вище матеріалів та обставин справи свідчить про те, що суд дійшов помилкового висновку, що надані заявником докази підтверджують факт його саме постійного (безперервного) проживання на законних підставах на території України в період часу з з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, а тому рішення суду підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання на території України за адресою: АДРЕСА_1, з 25 березня 1990 року по 30 серпня 2007 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: