Ухвала

Іменем України

21 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 6194524/15-ц

провадження № 61-46527ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно, придбане у період шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права особистої приватної власності на зазначений спірний будинок із надвірними спорудами на АДРЕСА_2.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, придбаної під час шлюбу за спільні кошти. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків.

У грудні 2018 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, разом із заявою, в якій зазначила, що справа є малозначною, втім має для неї виняткове значення, оскільки у спірному будинку проживає її син ОСОБА_3 разом із дружиною та неповнолітніми дітьми, іншого житла вони не мають, а тому подальший розгляд справи має важливе значення для її сина та його сім'ї.

Верховним Судом враховано, що ОСОБА_3 є третьою особою за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку придбання майна в період шлюбу. Апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядалось лише в частині первісного позову. ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції не звертався, а отже погодився із зазначеним рішенням. Таким чином, зазначені доводи не є підставою для відкриття провадження у малозначній справі. Вочевидь, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762, 00 грн.

Ціна позову у справі про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності становить 50 843, 00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та постанова Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно в порядку придбання майна в період шлюбуза касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний