Справа № 222/485/18
Провадження 2/222/243/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.,

за участі секретаря Болбат Н.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 222/485/18 (провадження 2/222/243/18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 08.02.2010 року між ними укладено договір б/н від 08.02.2010 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем станом на 31.01.2018 року на загальну суму 33308,84 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту в сумі 6644,19 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 23134,97 грн., заборгованість з пені та комісії в сумі 1467,35 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1562,33 грн.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 08.02.2010 року в розмірі 33308,84 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якій він не заперечує, що отримав кредит від позивача в розмірі 3000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки, з пільговим періодом 55 днів. Він погашав заборгованість частково, поки банк не почав утримувати заборгованість з його пенсійної картки, поставивши його в скрутне матеріальне становище, тому що іншого доходу у нього не має. З грудня 2016 року він припинив сплачувати кредит у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Він не погоджується з тим, що з 01.09.2014 по 31.01.2018 року в односторонньому поряду безпідставно збільшував відсоткову ставку, а саме з 01.09.2014 року до 34.8% з 01.04.2015 - до 43.2%. Це порушення ст.1056-1 ЦК України, тому що він не повідомлявся у встановленому законом порядку про зміну процентної ставки. Тому, відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК вважає, що заборгованість повинна бути розраховано із процентної ставки, що діяла на момент укладення кредитного договору 30% Також банком помилково обчислюються відсотки не із заборгованості за тілом кредиту за певний період, а з наростаючим підсумком при якому о тіла кредиту додається заборгованість по процентам за попередній період, а відсотки повинні нараховуватись на тіло кредиту яке становить 6644.19грн. Таким чином наданий розрахунок вважає необґрунтованим, не відповідають умовам кредитного договору. Також не погоджується з одночасним застосуванням за одне й саме порушення - порушення строків за кредитним договором, штрафу як в фіксованій формі так штраф +5% від суми заборгованості, що суперечить ст.61 Конституції України. Окрім того він проживає в зоні АТО, а тому є безпідставним нарахування штрафів.

Згідно відповіді на відзив позивач пояснив щодо списання коштів з іншої картки на погашення кредиту це передбачено умовами договору. Щодо правомірності стягнення неустойки пояснив, що договірні зобов'язання повинні виконуватись належним чином. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватись різний набір санкцій. Тлумачення відповідачем на свій розсуд положень ст.61 Конституції вважають хибним. Щодо проживання відповідача в зоні АТО, то він не звертався до позивача про перерахунок, а тому у позивача не було підстав для перерахунку. Щодо розрахунку заборгованості, то він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди та відображає стан нарахувань в певний період часу. Тому для підтвердження заборгованості банк надає банківську виписку по рахунку, яка є первинним документом та фіксує факт виконання операцій. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кошти, потім частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. Щодо зміни відсоткової ставки право банку проводити зміну тарифів а також інших умов договору передбачено п.5.3 кредитного договору .Повідомлення клієнта про зміну здійснюється при наданні виписки по кредиту, а згідно з п.6.3 Договору в обов'язки клієнта входить отримання виписки про стан карткового рахунку і проведеним операціям по рахунку. Якщо відповідача не влаштовували умови кредитування, то відповідно до п.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг мав би подати письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість перед банком, що ним зроблено не було. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів передбачено пільговий період який діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі порушення цих умов банк нараховує проценти в розмірі встановленому тарифами банку з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. У разі прострочення більше ніж на 100 гривень, боржник сплачує пеню. До 04.2014 року діяла формула нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість N (поточне тіло кредиту)*M(процентна ставка)/365*Y(кількість днів нарахування)=Z(сума нарахованих процентів). Нарахування процентів на прострочену заборгованість за формулою N(поточне тіло кредиту)*M(процентна ставка)/365(кількість днів нарахування)*2 (коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення зобов'язань(кількість днів нарахування)=Z(сума нарахованих процентів). З 04.2014 року N( заборгованість за кредитом ( прострочене тіло, виставленні та несплачені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця)поточне тіло кредиту)*M(процентна ставка)/365*(2або 1)Y(кількість днів нарахування) =Z(сума нарахованих процентів).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.02.2010 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклав з ОСОБА_1 договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 3000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік, із розрахунку 360 днів на рік.

Відповідач підтвердив свою згоду з умовами договору кредиту, підписавши останній та заяву. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

Відповідно до п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.15)

Під час дії даного кредитного договору кредитний ліміт банком неодноразово змінювався, зокрема 01.03.2010 року кредитний ліміт зменшено до 1000 грн., 22.02.2011 року - збільшено до 3000 грн., 08.04.2011 року - збільшено до 3600 грн., 04.10.2011 року - зменшено до 2540 грн., після чого 24.11.2012 року - збільшено до 4000 грн., а 25.01.2013 року - до 7000 грн. (а.с.11).

Згідно з п.5.4 розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (а.с.19)

Згідно п.5.5 вищевказаних умов, за користування Кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі встановленими Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (а.с.19).

За змістом пунктів 3.1. Умов, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (а.с.15).

Строк дії картки вказаний на картці ( місяць, рік) Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 3.1.1, 3.1.2., 3.1.3 розділу ІІ Умов) (а.с.18).

Судом встановлено, що платіжна картка за даним кредитним договором, укладеним між сторонами, неодноразово перевипускалась.

Але, виходячи із правової позиції Верховного Суду України , викладеній в Постанові від 22.10.2014 року ( справа № 127цс14) , автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних карток відповідачем не оспорюються, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчував при укладанні договору, випискою по картковим рахункам.

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобов'язання перед банком.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У разі порушення зобов'язань, відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Згідно до ч.1. ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1. ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до кредитного договору відповідач зобов'язався виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідач станом на 31.01.2018 року має перед позивачем загальну заборгованість в розмірі 33308,84 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6644,19 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 23134,97 грн., заборгованості з пені та комісії в сумі 1467,35 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1562,33 грн.

З огляду на наведе, суд вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 6644,19 грн. яка є тілом кредиту.

В частині позовних вимог щодо стягнення відсотків, суд бере до уваги положення заяви на отримання кредиту, положення Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Як вбачається з довідки, наданої позивачем, строк дії картки, отриманої відповідачем до 06/2015 року. Відповідно строк остаточного погашення кредиту настав ще 30.06.2015 року.

До вказаного висновку суд дійшов, з урахуванням висновків, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором (карткою) щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування. В тексті вказаної постанови, зокрема, зазначено, що припис абз. 2 ч.1 ст.1048 УК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача про те, що на підставі ст.599 та ч.4 ст. 631 ЦК України, він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування вказаним кредитом повинна нараховуватися за період з 30.04.2015 року, тобто з дати виникнення простроченої заборгованості за кредитом, що випливає, з розрахунку заборгованості наданим позивачем (а.с.7) по 30.06.2015 року, тобто дати закінчення строку кредитування.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 29.08.2014 року виходячи з процентної ставки 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,8% річних.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Посилання представника позивача на Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають повідомлення про зміни тарифного плану через SMS-повідомлення, судом не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.5.3) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Отже, заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо необґрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що він не повідомлений належним чином.

Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд, детально перевіривши, шляхом математичного перерахунку, розрахунок заборгованості по відсоткам, наданий позивачем, застосовуючи формулу: N*M/360*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне та прострочене тіло кредиту); М - процентна ставка, 360 - кількість днів у році;Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування, приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 337.65 грн. за період нарахування з 30.04.2015 року по 30.06.2015 року, виходячи з розрахунку: (6644,19 х 30% : 360 х 61 днів )

Що стосується простроченої заборгованості, яка утворилась, згідно наданого розрахунку , то стягненню підлягає за формулою, яка діяла на момент укладення договору N*M/360*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне та прострочене тіло кредиту); М - процентна ставка, 360 - кількість днів у році;Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування мита становить 337.65 грн. виходячи з розрахунку: (6644,19 х 30% : 360 х 61 днів ).

Крім того, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 тобто у зоні АТО, а тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.

Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню та штраф на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором б/н від 08.02.2010 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумах 2065грн та пені в сумі 1467,35 грн.

Щодо сплати комісії, то зазначає, що вона взагалі не визначена умовами договору.

Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором за № б/н від 08.02.2010 року в розмірі 7319.68 грн. яка складається з заборгованості за тілом кредиту 6644.19 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 337.75грн та простроченої заборгованості 337.75 грн. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 18, 76, 81, 141, 247, 263,265 ЦПК України, 257-259, 264, 509, 530, 533, 554, 559, 526, 611, 625, 629, 638, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України», суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса 87000 АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ « ПриватБанк») ( рахунок №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат) МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.02.2010 року в сумі 7319 (сім тисяч триста дев'ятнадцять) гривень 68 копійок.

В решті позову -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса 87000 АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ « ПриватБанк») рахунок №3111( для погашення заборгованості та судових витрат) МФО №305299 ) судові витрати 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко