Справа № 2/593/189/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Паньків М.М.

за участі відповідача ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

19 березня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до підписаної Заяви № б/н від 6 серпня 0року відповідач отримавкредит у розмірі 80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а так як відповідач умови договору не виконав у звязку з чим станом на 31 січня 2018 року заборгував ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 78 205.17грн., які просить стягнути із відповідача у примусовому порядку.

Ухвалою Бережанського районного суду від 2 квітня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У визначений судом строк відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що позову не визнає, бо у представленій заяві позивачем невірно визначено суму його боргу та надано суду розрахунок боргу не з 6 серпня 2010 року, з часу укладення кредитного договору, а лише через чотири роки - з 1 квітня 2014 року, без зазначення сум, сплачених ним за попередні періоди. Просив витребувати у позивача детальний розрахунок отриманих і сплачених ним коштів та із врахуванням зазначеного із застосуванням строку давності відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Одночасно із відзивом на позов подав суду заяву-заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи письмове клопотання відповідача, 20 квітня 2018 року Бережанським районним судом було винесено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвала про розгляд справи в загальному позовному провадженні була надіслана учасникам судового розгляду. Через неявку в судове засідання представника позивача розгляд справи неодноразово відкладався оскільки відповідач та його захисник, отримавши від позивача письмову відповідь на відзив, просили суд для обєктивного вирішення заявлених вимог визнати явку в судове засідання представника позивача обовязковою, бо у відсутності останнього та без представлення ним відповідних документів неможливо зясувати ряд питань, які мають важливе значення для прийняття рішення по справі.

31 серпня 2018 року під час проведення підготовчого засідання було постановлено ухвалу, якою визнано явку представника позивача в судове засідання обовязковою.

І хоч вищевказана ухвала суду рекомендованим листом була надіслана позивачу на адресу, зазначену ним у позові, однак представник позивача, будучи належним чином повідомленим, 21 вересня, 8, 26 жовтня, 15 листопада та 6 грудня 2018 року в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причину своєї неявки, а так як в матеріалах справи (а.с. 3) міститься письмова заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності та останній, будучи належним чином повідомленим про день і час проведення судового засідання, не надіслав суду заяви про відкладення розгляду справи, тому суд вважає можливим провести судове засідання у відсутності представника позивача по наявних матеріалах справи.

В судовому засіданні відповідач позову не визнав, суду пояснив, що він мав раніше укладений договір із ПАТ КБ ПриватБанк, однак позичені кошти по отриманому кредиту позивачу повернув. Пізніше виплату його заробітної плати із Ощадбанку було передано у ПАТ КБ ПриватБанк, а тому при отриманні зарплатної картки ПАТ КБ ПриватБанк йому одночасно була надана кредитна картка, яку він не активовував. Вважає, що вимоги банку є безпідставними, оскільки він нового договору кредиту із банком не укладав, не отримував кредитних коштів, а тому не повинен сплачувати грошових коштів, які вказані у поданому до суду позові. Просив суд при винесенні рішення врахувати, що позивач хоч вказує на те, що договір кредиту був укладений 6 серпня 2010 року, однак у розрахунку заборгованості банк із невідомих причин вказує період лише через чотири роки, а саме з квітня 2014 року. Це саме стосується і поданої роздруківки про рух коштів по картці. Вважає, що вимоги банку не заслуговують на увагу, оскільки у поданих вимогах банку міститься ряд неточностей, які представник позивача не бажав усунути із наданням суду відповідних доказів, а навпаки уникав явки до суду. У поданому до суду банком позові вказано, що він отримав кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік, хоч у долученій до позовної заяви анкеті, сума ліміту, яку він ніби то бажав отримати вказана сума лише 5 000 гривень, а у роздруківці про рух коштів по картці вже вказано, що кредитний ліміт становить не 8000грн., а 7520грн. Крім цього, у роздруківці про рух коштів по картці зазначено номер картки 566606, однак у якості доказу позивачем надіслано його фото із пластиковою карткою в руках із зовсім іншим номером, який закінчується на 117, а не на 606. Враховуючи той факт, що позивачем не представлено доказів того, що між ними 6 серпня 2010 року був укладений кредитний договір і що саме він в період з 1 квітня по 30 травня 2014 року отримував у банкоматі вказані у розрахунку кредитні кошти, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його захисника, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги подані позивачем письмові докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 78 205.17гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до підписаної Заяви б/н від 6 серпня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а так як відповідач умови договору не виконав у звязку з чим станом на 31 січня 2018 року заборгував ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 78 205.17грн., яка складається із: 7 511.42грн.- заборгованості по кредиту; 66 493.50грн. -заборгованість по процентах за користування кредитом; 500грн. штраф ( фіксована частина) та 3 700.25грн. - штраф процентна складова, які просить стягнути із відповідача у примусовому порядку.

В якості доказу підставності заявлених вимог позивачем представлено суду анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8) від 6 серпня 2010 року, яка містить інформацію про кредитний ліміт не 8 000гривень, як вказано у позові, а у розмірі 5 000грн. та розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 за договором без № від 6 серпня 2010 року станом на 31 січня 2018 року, який містить розрахунок боргу відповідача не з 6 серпня 2010 року - з часу укладення договору, як зазначає позивач, а лише з 1 квітня 2014 року.

Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк в судове засідання не зявився, подав суду відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги банку задоволити та у якості доказу долучити до справи фотознімок відповідача, який підтверджує той факт, що саме відповідач отримував кредитну картку. До поданої відповіді на відзив долучив також виписку про рух коштів по картці № 566606, де відображено рух коштів в період з 1 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року.

Частиною першою ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно із частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі також - Умови) розміщені на сайті Приват Банку www.privatbank.ua, а їх витяг міститься в матеріалах справи (а.с. 9-32). Як визначено у вказаних Умовах (в редакції на час укладення договору) ОСОБА_4: Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_4 "Приватбанк", що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29 липня 2009, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.

Отже, подавши анкету-заяву 6 серпня 2010 року, відповідач прийняв пропозицію позивача про укладення договору про надання банківських послуг. Однак, в позовній заяві позивач зазначає про укладення кредитного договору, на виконання якого ним надавалися відповідачу кредитні кошти.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак зі змісту анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка долучена позивачем у якості доказу, не вбачається інформації, яка би свідчила про укладення саме кредитного договору, в ній відсутня необхідна інформації про його істотні умови. Вказана анкета-заява не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення кредитної картки Банку на відповідних умовах, а також строку дії картки, що має суттєве значення.

В позовній заяві позивачем також не зазначено про те, яку саме кредитну картку бажав отримати та отримав відповідач, не обґрунтовано розмір процентів, які нараховувалися відповідачу за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять доказів волевиявлення відповідача про укладення кредитного договору з відповідними істотними умовами щодо виду кредитної картки та розміру процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які би свідчили про умови кредитування відповідача з 2010 року по 2018 рік. При цьому, вимоги до відповідача пов'язані саме з невиконанням ним умов договору від 6 серпня 2010 року.

Зазначені позивачем у позовній заяві та надані до справи докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами 6 серпня 2010 року кредитного договору, за відсутності інших допустимих доказів, які би підтверджували волевиявлення ОСОБА_2 на його укладення, та досягнення сторонами всіх істотних його умов.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не може взяти до уваги подані представником позивача компютерні роздруківки фотознімку відповідача із пластиковою карткою, як доказ того, що відповідач отримував кредитну картку, оскільки на ній не міститься інформації, на підставі якого договору вона видавалася. Крім цього, із вказаного фотознімка видно, що відповідач в руках тримає пластикову картку номер якої закінчується на 117, однак згідно поданої банком інформації та долученої до справи роздруківки про рух коштів по картці відповідачу було видано картку під № 566606, тобто цей фотознімок не має відношення до позовних вимог, тому зазначений доказ не може бути прийнятий судом як належний та допустимий.

Крім цього, суд враховує ту обставину, що відповідач позову не визнав, заперечував факт отримання ним кредитних коштів та просив для обєктивого вирішення справи визнати явку представника позивача в судове засідання обовязковою з представленням ним суду доказів того, що він укладав цей кредитний договір та отримував кредитні кошти. Відповідач стверджував, що можливо підписався за отримання кредитної картки тоді, коли отримував зарплатну картку, однак не бажаючи отримувати кредит, її не активував. Позивач же, наполягаючи на задоволенні заявлених ним вимог, у якості доказів представив суду лише анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8) від 6 серпня 2010 року, яка містить інформацію про кредитний ліміт у розмірі 5 000гривень, а не 8 000гривень, як вказано у позові, іншої інформації про умови кредитування та термін дії кредитної картки вона не містить, а долучені до матеріалів справи Умови та правила (а.с. 9- 32) не містять підпису відповідача. Наданий суду розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 за договором без номера від 6 серпня 2010 року станом на 31 січня 2018 року містить розрахунок боргу відповідача не з 6 серпня 2010 року - з часу укладення договору, як про це просив відповідач, а лише через чотири роки - з 1 квітня 2014 року. Аналогічна ситуація із представленою позивачем роздруківкою про рух коштів по картці, яка містить інформацію не з 6 серпня 2010 року, а також - з 1 квітня 2014 року, коли термін кредитної картки, яка могла бути видана 6 серпня 2010 року, міг закінчитися. Якщо б відповідач уклав кредитний договір 6 серпня 2010 року і не користувався виданою йому карткою до 1 квітня 2014 року, то вона банком могла бути вже заблокована.

Суд, оцінивши всі зібрані у справі докази, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення між ним та відповідачем згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо суми кредиту, розміру та порядку сплати процентів за користування ним, строку дії договору. Підписання однієї анкети-заявки з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування не може свідчити про зворотнє, оскільки вказані Умови та Правила не містять підпису відповідача. Докази, які б вказували на те, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови і Тарифи були узгоджені між сторонами правочину, відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року в справі № 6-2320цс16 та від 23 травня 2018 року в справі № 756/15188/16-ц.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів щодо досягнення сторонами 6 серпня 2010 року кредитного договору згоди щодо всіх істотних умов на момент його укладання, суд вважає, що кредитний договір між сторонами є неукладеним, що унеможливлює вирішення питання про належність виконання відповідачем своїх зобов'язань за таким договором, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 626, 628, 634, 638, 640, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Тернопільському Апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_1