Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер:704/612/18

Номер провадження:2/704/395/18

20.12.2018 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Фролова О.Л.,

при секретарі Кремсалюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового будинку. На підставу своїх вимог посилається на те, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться в с. Мошурів по вул. Тищика, 18, Тальнівського району, Черкаської області. В даному будинку з 1995 року, разом з позивачем проживає її чоловік ОСОБА_2, шлюб з яким незареєстрований, але його місце проживання зареєстроване в будинку позивача. Позивач посилається на те, що відповідач створює перешкоди в користуванні будинком, додаткові труднощі та матеріальні витрати. Відповідач не бере участі в утриманні будинку та не сплачує комунальні послуги, що завдає позивачу матеріальних збитків, при цьому зніматися з реєстрації самостійно не бажає. Крім того, відповідач ображає, бє позивача, та вживає алкогольні напої. Таким чином, на даний час реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди для позивача в користуванні будинком, тому позивач просить виселити відповідача з належного позивачу будинку, зобовязати Тальнівський РС УДМС України в Черкаській області зняти відповідача з реєстрації в належному позивачу будинку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 з її згоди почав проживати в її будинку з лютого 1995 року, з того часу разом побудували літню кухню, підвал, хата вже була побудована; грошових коштів він не надавав, негативно ставився до дітей позивачки, зловживав алкоголем, свій будинок в с. Папужинці Тальнівського району продав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 1995 року почав проживати з позивачкою однією сімєю в її будинку, хата була стара, він за власні кошти побудував курника та інші господарські будівлі, де разом з позивачкою почати утримувати домашню птицю, вели спільно господарство, алкогольними напоями не зловживав та насильство відносно позивачки не вчиняв.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову посилаючись на підстави викладені в письмовому запереченні наданому суду.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивачки, відповідач почав проживати в їх будинку, коли вона була шкільного віку, відповідач вчиняв відносно неї та її матері ОСОБА_1 насильство, були побої, зловживав алкогольними напоями, але мама боялася звертатися в поліцію; погріб та літню кухню будували разом.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, бачила що відповідач проживає в будинку позивачки. Бачила, як будували літню кухню, погріб, сарай. Бачила, що відповідач випивав алкогольні напої, але щоб напивався зловживаючи не бачила. По господарству не допомагав. Чула, як позивачка жалілась, що відповідач хотів її побити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, відповідач почав проживати в будинку відповідачки з 1995 року, коли будинок вже був побудований, позивачка з відповідачем разом будували підвал, літню кухню і огорожу, утримували підсобне господарство; спиртними напоями не зловживав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є дочкою відповідача, він проживає в будинку позивачки більше двадцяти років, разом будували підвал, господарські приміщення, батько спиртними напоями не зловживає, вона проживає в хаті батька, яку він отримав у спадок після смерті свого батька, але хата ще рахується за померлим.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що близько 23 років тому познайомила позивачку з відповідачем, їздили до неї в гості, ні на що не скаржилися, позивачка побудувала свій будинок з покійним чоловіком, погріб та сарай позивачка будувала разом з відповідачем, в подальшому він захворів, напередодні новорічних свят стався інсульт; позивачка сказала, що забирати з лікарні його не буде, хай його забирає дочка.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачці, позивачка разом з відповідачем будувала літню кухню, підвал, гараж, курник, хлів, туалет, літню баню, огорожу. Відповідач завжди допомагав доки не захворів, тому позивачка подала заяву.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивач є власником житлового будинку №18 по вул. Тищика в с. Мошурів Тальнівського району Черкаської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, місце проживання Позивача зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом НС 919203.

Відповідно до довідки №397 від 26.04.2018 року, згідно даних погосподарської книги за 2016-2020 рр особового рахунку №0215 власником житлового будинку по вул. Тищика, 18 є ОСОБА_1.

Згідно з інформацією №31 від 19.11.2018 року КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризація житлового будинку в с. Мошурів по вул. Тищика, 18, Тальнівського району, Черкаської області не проводилась, документації немає.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №409669 виданого 30.04.2010 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2911 га розташованої по вул. Тищика, 18 в с. Мошурів Тальнівського району, Черкаської області призначеної для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу І-СР №384352 виданого 16.10.1982 року, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Цибулько) ОСОБА_9 16.10.1982 року уклала шлюб з ОСОБА_10.

Відповідно до свідоцтва про смерть ІІ-СР №381385 виданого 18.07.1990 року, ОСОБА_10 помер 18.07.1990 року в с. Мошурів Тальнівського району.

Згідно з Довідкою про склад сімї №389 від 24.04.2018 року ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до складу сімї входять: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка.

Згідно з паспортом НЕ 270638, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 20.02.1995 року.

Згідно з довідкою №537 від 15.06.2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7 з 20.02.1995 року по даний час.

Відповідно до інформації №32 від 20.12.2018 року КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», за ОСОБА_2 відсутні будь-які дані про зареєстроване речове право власності на нерухоме майно в т.ч. на житловий будинок.

Відповідно до інформації №1802/01-16 від 20.11.2018 року, ОСОБА_2 успадкував земельну ділянку після смерті ОСОБА_12, на дане майно видано свідоцтво про право на спадщину №1953 від 11.08.2003 року.

Відповідно до довідки-характеристики №822 від 12.09.2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_8, за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони.

Відповідно до довідки-характеристики №1245 від 30.10.2018 року, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_8, за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони.

Згідно з Висновком від 25.04.2018 року по факту виникнення суперечки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що факти викладені в повідомленні ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково, в обставинах відсутні ознаки будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як зазначено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК, осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту систематичного порушення правил співжиття, яке робить неможливим проживання позивача з відповідачем в одному будинку, враховуючи, що відповідач постійно проживає в будинку позивачки та немає іншого житла для проживання, таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про виселення.

Щодо позовних вимог про зобовязання Тальнівський РС УДМС України в Черкаській області зняти відповідача з реєстрації, то суд дійшов висновку про те, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Оскільки, згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині позову також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 209, 259, 263, 265, 280-289 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 9, 71, 72, 116, 156, 157, ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку залишити без задволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.12.2018 року.

Суддя О.Л. Фролов