Справа № 2-2297/10 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/802/238/18 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2010 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, а також земельної ділянку та майнового паю. Заповіт чоловіком не складався. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та їх спільні з спадкодавцем діти.

За спільною домовленістю вона разом з дітьми вирішила, що все спадкове майно оформлено буде на неї, та вона буде ним розпоряджатись також за погодженням з дітьми. Тому у 2003 році у Луцькій державній нотаріальній конторі була заведена за її заявою спадкова справа і вона отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, майновий пай та грошові заощадження. Діти від спадщини відмовились на її користь.

Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, в якому вона з спадкодавцем проживала на час його смерті, та в якому позивач продовжує проживати і по даний час, згідно витягу з погосподарської книги № 2 за 2009 рік по особовому рахунку НОМЕР_1 належав її чоловіку - ОСОБА_4 і знаходиться в АДРЕСА_1 однак правовстановлюючі документи за життя спадкодавцем не були виготовлені, що змушує її звертатись до суду з даним позовом.

Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2010 року позов в даній справі задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач одноосібно належним чином прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4 а тому наявні правові підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно.

Проте, такі висновки суду зроблені передчасно при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права та матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.05.2000 року (а.с.5).

Позивач згідно свідоцтва про одруження (а.с. 6) є дружиною померлого.

Відповідно до ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого(ст.529 ЦК УРСР (1963 року)).

У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, спадкодавець ОСОБА_4 був власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 відповідно до витягу з погосподарської книги № 2 за 2009 рік ( а. с.9).

В судовому засіданні позивач стверджувала, що даний будинок побудований ОСОБА_4 та нею під час перебування у шлюбі, а відтак є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до довідки Несвічівської сільської ради Луцького району Волинської області на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 в будинку проживали дружина ОСОБА_1, сини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказувала, що на час смерті чоловіка разом з ними проживало п'ятеро їх спільних дітей, двоє з яких були неповнолітніми. Також зауважила, що в довідці сільської ради не зазначено сина ОСОБА_7, який станом на 2000 рік проживав разом з ними.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, позивач та п'ятеро дітей відносяться до першої черги спадкоємців, є такими що прийняли спадщину оскільки на день смерті спадкодавця проживали разом з ними.

За змістом ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після смерті батька мали право на обов'язкову частку у спадщині.

За таких обставин судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо прийняття лише позивачем спадщини після смерті чоловіка та визнання за нею права власності на спадкове майно вцілому.

В матеріалах цивільної справи, а також в матеріалах спадкової справи відсутні відомості про те, що п'ятеро дітей спадкодавця ОСОБА_4 відмовились від своєї частини спадщин на користь позивача ОСОБА_1 у передбачений законом порядок, а відтак доводи позовної заяви про відмову дітей на користь позивача від спадщини є безпідставними.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України (у редакції на дату подання позовної заяви) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення містить стаття 4 ЦПК України (у чинній редакції).

Відповідно до вимог ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З позовної заяви вбачається, що позивач звертаючись з даним позовом до суду відповідачами вказала: дочку ОСОБА_4, та сина ОСОБА_5 ( а.с. 3).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особі, як співвідповідача (ч. 1 ст. 33 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Розглядаючи дану справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на довідку Несвічинської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с. 10) відповідно до якої крім відповідачів, існують ще троє спадкоємців першої черги, а саме сини: ОСОБА_2, ОСОБА_5, та ОСОБА_6, та не вирішив питання щодо залучення відповідних осіб до участі у розгляду даної справи, як співвідповідачів.

Крім того, як встановлено в суді апеляційної інстанції в довідці не зазначено сина ОСОБА_7, який проживав зі спадкодавцем на час його смерті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що при наявності інших спадкоємців після смерті батька ОСОБА_4 , які не залучені судом до участі в справі та яких позбавлений можливості залучити суд апеляційної інстанції, заявлені позивачем вимоги не можуть бути задоволені, а оскаржуване рішення не може вважатись законним і обґрунтованим.

У зв'язку з неналежним суб'єктним складом даного спору, відсутності належних та допустимих доказів про прийняття спадщини усіма спадкоємцями першої черги, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку доводам позивача щодо вимог позовної заяви.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального та матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2010 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: