Номер провадження: 22-ц/785/4018/18
Номер справи місцевого суду: 523/2347/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача/відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача/позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Одеської міської ради в особі представника ОСОБА_6,

від позивача/відповідача ОСОБА_7 - не з'явились,

від позивача /відповідача ОСОБА_8 - не з'явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_9 - не з'явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. - не з'явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Суворовського РВ Державної міграційної служби України - не з'явились,

від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - не з'явились,

переглянувши справу №523/2347/16-ц за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб ОСОБА_9, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором, зняття заборони відчуження, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, за участю третіх осіб Суворовського РВ Державної міграційної служби України, Одеської міської ради, за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2018 року у складі судді Кисельова В.К., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, звернувшись 18 лютого 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 укладено 11 червня 2007 року договір позики грошових коштів, за яким з урахуванням додаткової угоди було передано в позику грошові кошти, які підлягали поверненню 11 травня 2008 року. Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 по поверненню позики між ОСОБА_11, ними ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 26 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою (вимогою про усунення порушень), в якій, посилаючись на невиконання ОСОБА_9 зобов'язань по поверненню позики, вимагав повернення боргу протягом 30-ти календарних днів та попереджав про звернення в порядку застереження в іпотечному договорі стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення грошового боргу. Вважаючи, що ОСОБА_4 втратив право задовольнити свої вимоги за зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав спливу позовної давності, строк якої слід обчислювати з 12 травня 2008 року та, який з урахуванням переривання почався заново 10 листопада 2010 року та закінчився 9 листопада 2013 року, позивачі просили:

визнати Договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11 червня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №9861, таким, що припинив свою дію з 9 листопада 2013 року;

зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, зареєстровану 11 червня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим №9862, шляхом внесення до Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про припинення іпотеки за іпотечним договором від 11 червня 2007 року, реєстровий №9861 та припинення відповідного обтяження;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.3-7).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків шляхом доплати судового збору (т.1 а.с.25).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року відкрито провадження у справі №523/2347/16-ц (т.1 а.с.30).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки, заборони відчуження, заборони вчиняти певні дії (т.1 а.с.37).

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 не визнав (т.1 а.с.41-45).

Позивач ОСОБА_4, звернувшись 29 березня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 11 червня 2007 року уклав з ОСОБА_9 договір позики грошових коштів в сумі 303000,00 грн., що були еквівалентні 60000,00 доларів США, строк виконання зобов'язання додатковою угодою було встановлено 11 травня 2008 року. Майновими поручителями за зобов'язаннями ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченого 11 червня 2007 року іпотечного договору стали ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, які передали в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року в справі №2-5922/11, ухваленим в порядку заочного розгляду, за його ОСОБА_4 позовом в рахунок боргу за договором позики звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, проте рішення не виконано в силу не оформлення спадщини на частку квартири, що належала померлому ОСОБА_11 Посилаючись на вказані обставини, наявність в іпотечному договорі застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, фактичне прийняття спадщини на частку квартири дружиною померлого ОСОБА_11 ОСОБА_2, позивач ОСОБА_4 просив:

звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки, посвідченого 11 червня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №9861, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 за ним ОСОБА_4;

виселити з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, малолітнього ОСОБА_12;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.74-79).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2016 року відкрито провадження в справі №523/4305/16-ц (т.1 а.с.96).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали, заявили про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.137-139-143)

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 9 червня 2016 року об'єднано в одне провадження справу №523/2347/16-ц та справу №523/4305/16-ц; об'єднаній в одне провадження справі присвоєно №523/2347/16-ц (т.1 а.с.69).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_4 призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення дійсної ринкової вартості квартири АДРЕСА_1; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т.1 а.с.164-165).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року провадження у справі відновлено (т.1 а.с.190).

Після проведення експертизи, якою встановлена ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 (до зміни найменування вул. Затонського) в м. Одесі на рівні 787296,00 грн. (еквівалент 29683,00 доларів США) ОСОБА_4 уточнено вимоги в частині розміру боргу, який розраховано по курсу НБУ станом на 30 серпня 2017 року та визначено рівним 1526400,00 грн. (еквівалент 60000,00 доларів США) (т.1 а.с.198-199).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2017 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Одеську міську раду на стороні відповідача за позовними вимогами ОСОБА_4 (т.1 а.с.238- 239).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 відмовлено повністю, позов ОСОБА_4 задоволено частково; в рахунок погашення боргу за договором позики від 11 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на суму 60000,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1526400,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 11 червня 2007 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; виселено ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1; зазначено, що вказане рішення є підставою для надання ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12 жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, що перебувають на балансі Одеської міської ради; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 8000,00 грн. в рівних частках з кожного; в задоволенні вимог ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку по квартирі відмовлено (т.1 а.с.252-264).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що підстави припинення іпотеки визначені Законом України «Про іпотеку», Цивільним кодексом України, що іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання, сплив позовної давності не є підставою припинення зобов'язання, що невиконання основного зобов'язання залишає за іпотекодержателем право звернення стягнення на іпотечне майно.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині визнання права власності, виселення, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання зобов'язання має наслідком реалізацію права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, що набуття права власності на предмет іпотеки передбачено Законом України «Про іпотеку», а оскільки договір іпотеки містить відповідне застереження, то таке застереження прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та слугує правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно в порядку передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пославшись на те, що визначена експертним шляхом дійсна ринкова вартість предмета іпотеки не перевищує суму невиконаного зобов'язання, суд зазначив про відсутність підстав для виплати іпотекодавцям будь-якої компенсації. Зазначивши, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11 на ? частку квартири прийнята ОСОБА_2, суд, пославшись на перехід до спадкоємця обов'язку відшкодувати шкоду (збитки), завдану спадкодавцем, дійшов висновку про наявність у ОСОБА_4 права звернення стягнення на ? частку квартири, свідоцтво про право на спадщину на яку спадкоємцям не видано. Виселення з квартири обґрунтовано передбаченням Законом України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки як підстави для виселення мешканців з житлового приміщення, яке не залежить від попереднього звернення ОСОБА_4 до відповідачів з вимогою про виселення. Зазначаючи, що рішення в частині виселення є підставою для надання відповідачам житла з фонду житла для тимчасового проживання, суд застосував аналогію закону, обґрунтувавши урегульованістю цього питання у кредитних правовідносинах. Відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4 в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд мотивував передчасністю вимог, так як рішення про виселення саме по собі є підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, задовольнити позов ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8; визнати Договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11 червня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №9861, таким, що припинив свою дію з 11 листопада 2013 року; зняти накладену нотаріусом заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 судові витрати.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права полягає у невідповідності закону висновків суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання судовим рішенням за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; у відсутності у ОСОБА_4 права на задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки через пропуск строку позовної давності; у відсутності підстав для виселення в судовому порядку з іпотечного майна без зазначення постійного жилого приміщення, що має бути надано особам одночасно з виселенням, у не поширенні частини 4 статті 109 ЖК України на спірні правовідносини виселення; у передбаченні законом припинення іпотеки на підставі рішення суду та у наявності підстав для припинення іпотеки в силу принципу верховенства права щодо правової визначеності, остаточності для ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 вирішення спірних відносин та відсутності у іпотекодержателя ОСОБА_4 суб'єктивного матеріального права на звернення до суду у зв'язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати в частині висновку про те, що рішення суду є підставою для надання жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, які перебувають на балансі Одеської міської ради.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення в оскаржуваній частині з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у тому, що відповідно до положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд одночасно за заявою іпотекодержателя ухвалює рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предмет іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення, при цьому такі мешканці у розумінні частини 2 статті 109 ЖК України підлягають виселенню з одночасним надання іншого постійного жилого приміщення, яке має бути зазначено в рішенні суду. Законом не передбачено надання жилих приміщень особам, яких виселяють при зверненні стягнення на предмет іпотеки, що не придбаний за рахунок кредитних коштів, за рахунок фондів житла для тимчасового проживання, які перебувають на балансі місцевих рад; постійне житло, що підлягає наданню особам, яких виселяють, не було предметом розгляду та, відповідно не зазначено в судовому рішенні. Одеська міська рада не є відповідачем у справі, рішення суду в оскаржуваній частині порушує права та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради як власника житлових та нежитлових об'єктів нерухомого майна.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_4 заперечив щодо змісту і вимог апеляційних скарг, підтримавши викладене ним у суді першої інстанції обгрунтування заявлених вимог та заперечень.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_2, про задоволення апеляційної скарги Одеської міської ради, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору позики від 11 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, передано в позику грошові кошти в сумі 303000,00 грн., що в еквіваленті складало 60000,00 доларів США по курсу НБУ 1 долар США - 5,05 гривни), які позичальник зобов'язався повернути повністю до 11 листопада 2007 року, сплатити проценти за користування позикою в розмірі 28% річних, інші можливі платежі по договору (пеня, штраф). Додатковою угодою від 7 листопада 2007 року до Договору позики від 11 червня 2007 року строк повернення позики встановлено 11 травня 2008 року, сплату процентів за користування позикою визначено в розмірі 31% (т.1 а.с.10, 80-81).

Згідно Договору іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 (іпотекодержатель) та ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7 (іпотекодавці), для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Договором позики б/н від 11 червня 2007 року, за яким позичальник повинен вчасно та в повному обсязі повернути позику, надану йому іпотекодержателем в сумі 303000,00 грн., що еквіваленті складає 60000,00 доларів США по курсу НБУ терміном до 11 листопада 2007 року, сплатити відсотки за користування позикою. Сплатити пеню та штрафи в порядку та розмірі, передбаченому умовами договору позики, відшкодувати збитки, іншу заборгованість, надано в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1, та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 36,8 кв.м та підсобних приміщень, загальною площею 55,9 кв.м, належну ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в рівних частках кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 30 серпня 2004 року за №12-27628 (т.1 а.с.82-83, 88, 89).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 червня 2010 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики задоволено; стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 борг за Договором позики від 11 червня 2007 року в сумі 604012,79 грн.; стягнуто судові витрати в сумі 1950,00 грн. (т.1 а.с.13-15).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року в справі №2-5922/2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково; в рахунок погашення боргу (простроченої суми боргу) в сумі 303000,00 грн. звернуто на підставі Договору іпотеки від 11 червня 2007 року стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1; стягнуто судові витрати (т.1 а.с.84-85, 86).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2013 року в справі №523/18414/13-ц заяву ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання рішення суду задоволено; в порядку зміни способу і порядку виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року в справі №2-5922/11 звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором позики від 11 червня 2007 року в розмірі 303000,00 грн. шляхом набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2014 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2013 року скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 6 грудня 2011 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (т.1 а.с.91-92, 93-94).

ОСОБА_11 помер 5 серпня 2007 року (т.1 а.с.57).

Спадкову справу №1295/2007 до майна померлого 5 серпня 2007 року ОСОБА_11 заведено Четвертою одеською державною нотаріальною конторою за заявою дружини ОСОБА_2 від 13 листопада 2007 року (т.1 а.с.117-123).

26 січня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. направлено на ім'я ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 заяву (вимога про усунення порушень) ОСОБА_4, зареєстровану в реєстрі за №99, про сплату боргу та процентів за укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Договором позики б/н від 11 червня 2007 року, протягом 30 календарних днів з дати відправлення вимоги, та про право ОСОБА_4 у разі несплати боргу звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом набуття її у власність з реєстрацією права власності на своє ім'я або продажу будь-якій особі згідно із застереженням, передбаченим Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11 червня 2007 року, реєстраційний №9861 (т.1 а.с.131).

Згідно висновку №030/2017 від 4 травня 2017 року судової оціночної будівельної експертизи, проведеної судовим експертом Скибінською Т.М. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, на момент складання висновку визначена рівною 787296,00 грн., що еквівалентно 29683,00 доларів США по курсу НБУ на дату оцінки 1 долар США рівний 26,5234 грн. (т.1 а.с.176а-189).

На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виникли правовідносини позики грошових коштів, виконання зобов'язань за якими забезпечено іпотекою нерухомого майна, належного ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_11, який на даний час є померлим, а спадщина, що відкрилась після його смерті на ? частку переданого в іпотеку нерухомого майна, є прийнятою ОСОБА_2

ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 після звернення ОСОБА_4 через нотаріуса з вимогою про усунення порушень в порядку іпотечного застереження, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором, зняття заборони відчуження з предмета іпотеки.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Іпотека регулюється Законом України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону); майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки; у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням (ст.11 Закону).

Відповідно до передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстав припинення іпотеки іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом; відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Припинення зобов'язання врегульовано Главою 50 ЦК України, стаття 598 якої визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У розумінні даної норми матеріального права підставою припинення зобов'язання є настання певного юридичного факту, такі підстави встановлюються законом або договором; ЦК пропонує вичерпний перелік підстав припинення зобов'язань; сторони можуть передбачити підстави припинення зобов'язання в договорі, але забороняється припинення договірних зобов'язань з ініціативи однієї із сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, законом встановлений перелік припинення зобов'язання є таким: припинення зобов'язання виконанням (ст.599 ЦК); припинення зобов'язання переданням відступного (ст.600 ЦК); припинення зобов'язання зарахуванням (ст.601 ЦК); припинення зобов'язання за домовленістю сторін (ст.604 ЦК); припинення зобов'язання прощенням сторін (ст.605 ЦК); припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК); припиненням зобов'язання неможливістю його виконання (ст.607 ЦК); припиненням зобов'язання смертю фізичної особи (ст.608 ЦК); припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи (ст.609 ЦК).

Обставини справи на надають підстав вважати, що зобов'язання за Договором позики від 11 травня 2007 року припинилися з підстав передбачених законом, так як відсутнім є юридичний факт, який у сенсі положень Глави 50 ЦК України слугував би підставою припинення грошового зобов'язання за договором позики.

Якщо ж звернуся до самого Договору позики від 11 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, то такий не містить положень щодо підстав припинення зобов'язання, відтак, слід виходити з підстав припинення зобов'язання, визначених законом як то Главою 50 ЦК України.

Іпотека є забезпеченням виконання грошового зобов'язання, іпотека має похідний характер від основного грошового зобов'язання; передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстави припинення іпотеки у даній справі відсутні, так як основне зобов'язання не припинено, строк дії іпотечного договору не закінчився, реалізації предмета іпотеки чи набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не відбулися, іпотечний договір недійсним не визнано; предмет іпотеки не знищено (втрачено) тощо.

Таким чином, обставини справи вказують на відсутність підстав вважати іпотеку як виду забезпечення виконання грошового зобов'язання за договором позики припиненою.

Крім того, слід звернути увагу на те, що законом передбачено припинення зобов'язання та припинення іпотеки, відтак, вимоги про визнання договору іпотеки таким, до припинив свою дію, не є юридично правильним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_14, відповідно, не приймає викладені в апеляційній скарзі представника в інтересах ОСОБА_2 доводи в цій частині та приймає викладені у відзиві ОСОБА_4 доводи щодо припинення іпотеки.

Щодо позовної давності, то визначені статтею 267 ЦК України положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише під час розгляду вимог щодо зобов'язання, обумовленого договором позики, і не можуть окремо від основного зобов'язання застосовуватися до іпотеки як виду забезпечення основного зобов'язання. Договір іпотеки є договором, який встановлює певний вид забезпечення виконання зобов'язання, яке виникло на підставі правочину, в даному випадку на підставі договору позики грошових коштів, тобто матеріально-правовою вимогою, щодо якої можливе застосування правових наслідків спливу позовної давності є позика, а не іпотека, що забезпечує виконання позики.

ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, виселення мешканців з предмета іпотеки з підстав звернення стягнення на такий, зняття мешканців, які підлягають виселенню, з реєстраційного обліку по предмету іпотеки.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобов'язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомо майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст.589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.591 ЦК України). Іпотека регулюється Законом України «Про іпотеку».

Умовами Договору іпотеки від 11 червня 2007 року передбачено, що:

звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.4. 16.5, 16.6 цього договору; іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати відповідно до розділу У Закону України «Про іпотеку» спосіб стягнення: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п.22 Договору);

звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: 1)переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2)продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, погодженою сторонами у цьому договорі та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця (п.26 Договору).

Таким чином, за змістом положень частини 1 статті 590, частини 1 статті 591 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено договором або законом; реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом; при цьому, у сенсі положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки за рішенням суду здійснюється шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Кодексу. Що ж до передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, то дане передбачено законом як то статтею 36 Закону України «Про іпотеку», що визначає позасудове врегулювання, та статтею 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання; при цьому вказані положення закону відображено й у відповідних умовах Договору іпотеки від 11 червня 2007 року як то в пунктах 22-26 Договору.

Отже, ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про іпотеку», ні Договором іпотеки від 11 червня 2007 року набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі судового рішення не передбачено.

Дане узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, №6-2457 від 2 листопада 2016 року, №6-679цс17 від 27 квітня 2017 року, №6-1446цс17 від 13 вересня 2017 року, рівно як і з практикою, на яку орієнтує Верховний Суд.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним як іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, відповідно, приймає викладені в апеляційній скарзі представника в інтересах ОСОБА_2 доводи в цій частині та не приймає викладені у відзиві ОСОБА_4 доводи щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у такий спосіб.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення провадиться в порядку, встановленому законом.

Виселення з жилих приміщень врегульовано статтею 109 ЖК України, якою передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч.2 ст.109); звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (ч.3 ст.109); виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу; відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною 3 цієї статті (ч.4 ст.109).

Отже, статтею 40 Закону України «Про іпотеку», статтею 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення мешканців з жилого приміщення. Оскільки в даному випадку правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відсутні, то, відповідно, відсутніми є й підстави для задоволення похідних від цих вимог як то виселення мешканців переданої в іпотеку квартири, зняття їх з реєстраційного обліку по квартирі тощо.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про виселення, відповідно, приймає викладені в апеляційній скарзі представника в інтересах ОСОБА_2 доводи в цій частині та не приймає викладені у відзиві ОСОБА_4 доводи щодо задоволення вимог про виселення мешканців з переданої в іпотеку квартири.

Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що передане в іпотеку нерухоме майно не є майном придбаним ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_11 за рахунок коштів позики ОСОБА_4, відтак, навіть у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки підстав для надання цим громадянам у зв'язку з виселенням жилих приміщень з фонду житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖК України не було б.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстави для надання ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, малолітньому ОСОБА_12 жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, які перебувають на балансі Одеської міської ради, відповідно, приймає викладені в апеляційній скарзі представника в інтересах ОСОБА_2 та апеляційній скарзі Одеської міської ради доводи в цій частині, та не приймає викладені у відзиві ОСОБА_4 доводи щодо надання жилого приміщення.

Захист порушеного права ОСОБА_4 має відбуватися у передбачений законом спосіб. ОСОБА_4 має два судові рішення, ухвалені на свою користь, як то судове рішення про стягнення заборгованості за договором позики та судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачає реалізацію предмета іпотеки шляхом його продажу з публічних торгів. Дані судові рішення підлягають виконанню. Крім того, ОСОБА_4 не позбавлений права звернення стягнення у позасудовому порядку відповідно до умов Договору іпотеки від 11 червня 2007 року.

Поряд з цим, правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання судовим рішенням за ОСОБА_4 права власності на предмет іпотеки відсутні. Саме по собі невиконання попередньо ухвалених судових рішень з тих чи інших причин, смерть одного з іпотекодавців тощо не є підставою для задоволення заявлених ОСОБА_4 у даній справі вимог.

За подання ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 551,21 грн. та 551,21 грн., а всього 1102,42 грн. (т.1 а.с.2,3).

За подання ОСОБА_4 позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 3030,00 грн. та 4970,00 грн., а всього 8000,00 грн. (т.1 а.с.73, 197).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 13215,00 грн. (т.1 а.с.277).

За подання апеляційної скарги Одеською міською радою сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. (т.2 а.с.39).

Оскільки ОСОБА_2 оскаржено судове рішення як в частині відмови в позові, так і в частині задоволення позову, то, з урахуванням відсутності підстав для задоволення в порядку апеляційного перегляду справи позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, в порядку статті 141 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню: на користь ОСОБА_2 частково витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11561,37 грн. (1102,42 грн. : 100 х 150% = 1653,63 грн.; 13215,00 грн. - 1653,63 грн. = 11561,37 грн.); на користь Одеської міської ради витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб ОСОБА_9, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором, зняття заборони відчуження - залишити без змін.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, за участю третіх осіб Суворовського РВ Державної міграційної служби України, Одеської міської ради, за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, за участю третіх осіб Суворовського РВ Державної міграційної служби України, Одеської міської ради, за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11561 грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Одеської міської ради () витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1762 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова