Ухвала

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 128/1108/17

провадження № 61-45479ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Апеляційного суду Вінницької областіу складі колегії суддів: Якименко М. М., Сала Т. Б., Зайцева А. Ю., від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Вінницької місцевої прокуратури, Вінницького районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він незаконно перебував під слідством і судом в період з 14 березня 2014 року, коли слідчим йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України та з 17 листопада 2016 року, коли судом закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вказував, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, він зазнав моральних страждань, які виразилися у негативному впливі на його репутацію та порушенні нормальних життєвих зв'язків, яку оцінює у

300 000 грн та яку просив стягнути з держави на його користь.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області у складі судді Мазурчака А. Г. від 05 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 560 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом протягом 32 місяців та 3 днів, відносно нього закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, у зв'язку з чим у нього виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). При цьому розмір моральної шкоди суд визначив виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - 1 600 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області

від 05 травня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь

ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 119 508,30 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, проте, визначаючи її розмір, не звернув уваги на те, що розмір мінімальної заробітної плати на момент відшкодування, тобто у 2018 році, складав 3 723 грн, а не 1 600 грн, що призвело до неправильно обрахунку моральної шкоди.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати постанову суду апеляційної інстанціїта ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що визначений судами розмір моральної шкоди є значно завищеним та призведе до економічно необґрунтованих збитків державному бюджету. Крім того, суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги розмір мінімальної заробітної плати як розрахункову величину для визначення розміру моральної шкоди, оскільки така визначається із врахуванням мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, у заяві, доданої до касаційної скарги, Державна казначейська служба України порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Апеляційного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року отримала поштою 05 вересня 2018 року, що підтверджується відповідними доказами.

Заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суди установили, що 14 березня 2014 року слідчим слідчого відділу Вінницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України

Судами справа розглядалась неодноразово. Остаточно ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня

2015 року скасовано та закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Судами установлено, що загалом позивач перебував під слідством та судом 32 місяці та 3 дні.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповіднодо пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Завдана моральна шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, розмір якої обраховується виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (пункт 5 статті 3, частина третя статті 13 Закону).

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінального провадження за відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення. При визначені розміру морального відшкодування, суд апеляційної інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідство і судом (32 місяці і 3 дні), що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (3 723,00 грн).

З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, безпідставні.

Норми статті 1176 ЦК України та Закону застосовані правильно, їх застосування не викликає розумних сумнівів.

Посилання в касаційній скарзі на незастосування судом апеляційної інстанції пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», чинного з 01 січня 2017 року, яким передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова велична, зокрема для відшкодування моральної шкоди, не беруться судом до уваги, оскільки вказані зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не вносились, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано обчислив розмір моральної шкоди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, при цьому доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів щодо застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального права та їх тлумачення судами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Заяву Державної казначейської служби України про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Вінницької області

від 28 серпня 2018 року задовольнити.

Поновити Державній казначейській службі України строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Вінницькоїобласті

від 28 серпня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Апеляційного суду Вінницької областівід 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Вінницької місцевої прокуратури, Вінницького районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта