Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 221/904/16-ц

провадження № 61-17142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу Яценко О. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Зайцевої С. А., Лісового О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання виконаним кредитного договору та виключення з державного реєстру заборон на житлове приміщення за договором іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26 червня 2007 року між її донькою ОСОБА_7 та банком був укладений кредитний договір № DOVWGA00000004, відповідно до якого боржник отримала від банку кредит зі строком повернення до 26 червня 2017 року.

Для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 27 червня 2007 року між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, предметом якої стала належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з цим на квартиру накладено заборону. На теперішній момент, відповідно до рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року, умови зазначеного кредитного договору виконані достроково у повному обсязі. Однак позивач не може зняти накладену на квартиру заборону, оскільки у сторін відсутній оригінал договору іпотеки.

Просила визнати виконаним кредитний договір № DOVWGA00000004 від 26 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та АТ КБ «ПриватБанк», виключити з державного реєстру заборон на житлове приміщення за договором іпотеки від 27 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та банком, належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано виконаним кредитний договір № DOVWGA00000004 від 26 червня 2007 року між ОСОБА_5 і АТ КБ «ПриватБанк». Виключено з державного реєстру заборон житлове приміщення за договором іпотеки від 27 червня 2007 року між ОСОБА_4 і АТ КБ «ПриватБанк» на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 червня 2016 року виключено з державного реєстру заборон на житлове приміщення (реєстраційний номер 5217683) за договором іпотеки від 27 червня 2007 року між ОСОБА_4 і АТ КБ «ПриватБанк» на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, Волноваського району, Донецької області (реєстраційний номер обтяження - 5217718), яка належить на праві власності ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_7 виконані у повному обсязі, що встановлено рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року, яке набрало законної сили.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року скасовано та позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Боржником ОСОБА_7 зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором № DOVWGA00000004 від 26 червня 2007 року не виконані.

У вересні 2016 року позивач звернулась з касаційною скаргою, у якій просила оскаржене рішення апеляційного суду скасувати, та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року встановлено, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_7 виконані у повному обсязі. Це рішення вступило в законну силу, про що зазначено в самому рішенні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 26 червня 2007 року між ОСОБА_7 та банком був укладений кредитний договір № DOVWGA00000004 на суму 50 000 грн з терміном повернення до 26 червня 2017 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої стала належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року скасовано та позовні вимоги банку задоволено частково. Рішенням апеляційного суду від 09 серпня 2016 року встановлено, що боржником ОСОБА_7 зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом не виконані за кредитним договором № DOVWGA00000004.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель