ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/790/15

провадження № 22-ц/4809/467/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року у складі судді Ковальової О.Б. і

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2008 року в сумі 5 026 705,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 210 тис. доларів США з відсотковою ставкою 14% з кінцевим терміном погашення заборгованості 19 червня 2018 року. На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру № 217 по

вул. Дніпровській набережній, 25 у м. Києві.

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису з метою звернення стягнення на заставне майно.

Виконавчий напис від 20 квітня 2010 року предявлено до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, на підставі якого відкрито виконавче провадження та 30 серпня 2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

22 серпня 2012 року здійснено опис майна.

У вересні 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у звязку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна.

Виконавчий напис нотаріуса не виконано.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором не виконав, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06 серпня 2014 року становить 5 026 705,40 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 202 913,95 доларів США, що еквівалентно 2 495 352,77 грн.), суми заборгованості за відсотками 166 125,49 доларів США, що еквівалентно 2 042 943,31 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 16 828,19 доларів США, що еквівалентно 206 946,20 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 22 887,66 доларів США, що еквівалентно 281 463,12 грн.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 травня 2015 року позов задоволено.

За наслідками перегляду заочного рішення 22 червня 2016 року ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі в звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішення суду мотивовано тим, що 15 липня 2009 року банк направив відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, яку він отримав 20 липня 2009 року, що є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює початок перебігу позовної давності, проте з позовом до суду позивач звернувся тільки в лютому 2015 року.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно визначив початок перебігу позовної давності, не врахував наявність виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконавче провадження, не взяв до уваги, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Також судом першої інстанції залишив поза увагою правову позицію Верховного суду України викладену у справі №6-249цс15 від 0212.2015.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу задоволено.

Скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2008 року станом на 06 серпня 2014 року в сумі 2043352 грн.70 коп., яка складається з заборгованості за відсотками в сумі 1888085 грн. 70 коп., та пені в сумі 155267 грн.95 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Cуду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник банку ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2008 року між сторонами укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 Пі, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів на поточні потреби в сумі 210 000 дол. США, зі встановленням відсоткової ставки на рівні 14,00% річних, а також з погашенням кредиту до 26 числа кожного місяця на умовах та в порядку передбаченому договором кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року (т.1 а.с.17-24).

Кошти в сумі 210000 дол.США, еквівалент в гривнях 1019025, відповідачем отримано (т.1 а.с.25), що ним не заперечується.

20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено та нотаріально посвідчено за реєстром №6052 іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_6 з метою забезпечення виконання кредитного договору від 20 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_4 передала в іпотеку банку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру №217, загальною площею 135,7 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 25 (т.1 а.с.26-28).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором кредиту, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно.

Отриманий виконавчий напис №2738 від 20.04.10 було предявлено до виконання до відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, де було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21055948.

Однак, 01.09.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчий документ повернуто в звязку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача уточнив, що у звязку з мораторієм, виконання за виконавчим написом є неможливим, тому вони звернулись до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_4 зроблено спробу визнати виконавчий напис недійсним, для чого він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.13, яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

До цього часу відповідач не сплачує відсотки та кредитні кошти не повертає, внаслідок чого станом на 06 серпня 2014 року у відповідача перед банком існує заборгованість за даним кредитом, що складає 408 755,29 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 026 705 грн. 40 коп., з яких:

- 202 913,95 дол. США. або 2495352 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом;

- 166 125,49 дол. США або 2 042 943 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам;

- 16 828,19 дол. США або 206 946 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 22 887,66 дол. США або 281463 грн. 12 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків, що підтверджується обґрунтованим розрахунком заборгованості.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Матеріалами підтверджується, що умови кредитного договору боржник виконував не належним чином. На погашення кредиту ним сплачено 7086,05 дол. США (т.1 а.с.11,14), відсотків 10726,21 дол. США (т.1 а.с.14), останній платіж на виконання кредитного договору відповідач сплатив 25 листопада 2008 року (т.1 а.с.9,14).

Позивач зазначав, що станом на 06 серпня 2014 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 5026705 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості:

за кредитом 202913,95 доларів США (2495352 грн. 77 коп.),

- за відсотками 166125,49 доларів США (2042943 грн. 31 коп.),

- пені за несвоєчасне повернення кредиту 16828,19 доларів США (206946 грн. 20 коп.),

- пені за несвоєчасне повернення відсотків 22887,66 доларів США (281463 грн. 12 коп.), що підтверджується розрахунком (т.1 а.с.9-15).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в звязку зі спливом позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду, що перебіг позовної давності почався після предявлення банком вимоги до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом №24.7-20/1239 від 15.07.2009, яку ОСОБА_4 отримав особисто 20.07.2009, що встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17.12.2013.

Так, в наявному в матеріалах справи рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2013 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до Деміївського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, третя особа відділ ДВС Дарницького районного управління юстиції в м.Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вказав: «позивач неодноразово повідомлявся відповідачем про можливість примусового стягнення заборгованості за наданим кредитом, в тому числі і шляхом реалізації предмета іпотеки, що підтверджується листом-вимогою № 24.7-20/1239 від 15 липня 2007 року, яку позивач отримав особисто 20.07.2009 року (а.с.63-64,65,66-67,68), відтак належним чином вважається повідомленим про намір відповідача стягнути заборгованість примусово, у тому числі шляхом звернення на предмет іпотеки у спосіб вчинення виконавчого напису нотаріусом» (т.2 а.с.127-130).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2013 року встановлено, що банк предявив ОСОБА_4 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом №24.7-20/1239 від 15.07.2009, яку ОСОБА_4 отримав особисто 20.07.2009, що є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності.

Дарницький районний суд м.Києва встановив лише факт, що банк неодноразово повідомляв ОСОБА_4 про можливість примусово стягнення заборгованості за наданим кредитом, в тому числі і шляхом реалізації предмета іпотеки.

Про те, що банк предявляв ОСОБА_4 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом №24.7-20/1239 від 15.07.2009, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2013 року не встановлено.

У матеріалах справи, яка переглядається, немає листів-вимог банку до відповідача про повне дострокове погашення кредиту, сторони не долучили їх до матеріалів справи, а тому суд позбавлений можливості встановити, чи стосуються ці вимоги цієї справи, чи стосуються видачі виконавчого напису.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.2.3 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій у разі, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або процентів, перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 % та інш.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Крім того, пунктом 4.4 кредитного договору (т.1 а.с.23) встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених договором протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Оскільки відповідач не виконує умови договору з 26 листопада 2008 року, то відповідно до зазначеного пункту договору строк виконання основного зобов'язання є зміненим, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 26 лютого 2009 року і з наступного дня почався перебіг позовної давності.

Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення.

З урахуванням положення ч.6 ст.70 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позовної заяви) днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява.

Таким днем є 10 лютого 2015 року (т.1 а.с.53), питання щодо поновлення строку позовної давності позивач перед судом першої інстанції не ставив.

Вчинення 09 квітня 2010 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу виконавчого напису (т.1а.с.29), за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 263 922 дол.США, не свідчить про подання позову до суду 10 лютого 2015 року в межах строку позовної давності, а за змістом ст.ст.263,264 ЦК України виконання державною виконавчою службою рішення суду, виконавчого напису нотаріуса не зупиняє та не перериває перебігу позовної давності.

Представник відповідача за довіреністю подав 21 червня 2016 року до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (т.2 а.с.93,120-121,152 зворот).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), тому висновок суду щодо відмови в позові є правильним.

Доводи позивача про переривання позовної давності шляхом подання 01 вересня 2014 року до Дніпровського районного суду м.Києва позову до ОСОБА_4, який був повернутий ухвалою суду від 05 листопада 2014 року (т.1 а.с.7) не ґрунтуються на нормах процесуального права.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону.

Тому якщо судом відмовлено у відкритті провадження у справі (стаття 122 ЦПК України) або її повернуто (стаття 121 ЦПК України), то перебіг позовної давності не переривається. Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що подання ОСОБА_4 до суду позову про визнання іпотечного договору недійсним, позову про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, свідчить про визнання ним боргу.

Передбачене право особи за звернення з позовом до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України.

ОСОБА_8 Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладений у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції неправильно визначив початок перебігу позовної давності, рішення суду необхідно змінити та виключити з мотивувальної частини посилання суду, що перебіг позовної давності почався з дати предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом №24.7-20/1239 від 15.07.2009 року, яку ОСОБА_4 отримав особисто 20.07.2009 року, що встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17.12.2013 року.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду, що перебіг позовної давності почався з дати предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом №24.7-20/1239 від 15.07.2009 року, яку ОСОБА_4 отримав особисто 20.07.2009 року, що встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 17.12.2013 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.Л.Карпенко

ОСОБА_3