Справа № 710/502/18
Провадження № 2/710/413/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Цяпкало Г.П.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4

до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинковолодіння,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов позов, в якому позивач просив зобов'язати ОСОБА_5 укласти з ним договір купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, яке складається з житлового будинку літ. «А», площею 224,8 кв. м, вартістю 415 494 грн., сараю літ. «Б», площею 40,7 кв. м, вартістю 31 951 грн., гаража літ. «Б», площею 12,6 кв. м, вартістю 12 721 грн., літньої кухні літ. «Б», площею 19,6 кв. м, вартістю 19 255 грн., погреба «п/д», площею 24,9 кв. м, вартістю 29 627 грн., на загальну суму 509 048,00 грн.

Свій позов позивач мотивував тим, що 10.05.2011 позивач придбав у ОСОБА_5 будинок, розташований за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26 та сплатив відповідачу обумовлені кошти у розмірі 50000,00 грн., про що останній надав відповідну розписку. Після отримання ОСОБА_1 розписки та передачі коштів, сторони домовились в подальшому укласти нотаріальний договір на попередньо погоджених умовах. В подальшому, продавець постійно ухилявся від нотаріального посвідчення договору, пояснюючи це неможливістю з'явитись до нотаріуса та перебуванням за межами Черкаської області, в зв'язку з чим запропонував ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом, визнати дійсним та таким, що відбувся 10.05.2011 договір купівлі-продажу будинку. У червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним та таким, що відбувся 10.05.2011, договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений з ОСОБА_5, визнати за ним право власності на будинковолодіння, розташоване за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 24.06.2011 позов ОСОБА_1 задоволено. 30.09.2016 ОСОБА_5 звернувся до Апеляційного суду Черкаської області із апеляційною скаргою на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24.06.2011 у цивільній справі № 2-726/11. 10.11.2016 Апеляційний суд Черкаської області виніс рішення яким, скасував рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10.11.2016 та відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. 21.02.2018 Верховний суд відхилив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10.11.2016, ухваливши відповідне рішення. В результаті надання Верховним судом України роз'яснень щодо можливих законних підстав врегулювання даного спору, вирішення даного спору можливе лише в разі письмової форми укладення та нотаріального посвідчення договору. На даний час, відповідач, як і в 2011 роді відмовляється від підписання договору купівлі-продажу домоволодіння, проте щодо самого факту, що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу нерухомого майна не заперечує. За таких обставин, на думку позивача, слід вважати, що у ОСОБА_1 з'явилися всі законні підстави для поновлення строку позовної давності для звернення до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_5 укласти з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, з подальшою його реєстрацією в порядку встановленому діючим законодавством. Тому позивач і звернувся до суду.

Разом з позовною заявою позивач надав до суду заяву, в якій просив поновити строк позовної давності для звернення з позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів як законного власника нерухомого майна, а саме будинку розташованого за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, оскільки до того часу, поки Верховний суд не відмовив ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги, у ОСОБА_1 не було жодних підстав для звернення до суду із позовом про захист своїх майнових прав на будинок, оскільки його право не було порушене. Після того як Верховний суд відмовив ОСОБА_1 в задоволенні його касаційної скарги, будинок що належить ОСОБА_1 отримав статус спірного об'єкту нерухомості, що в свою чергу призвело до виникнення у ОСОБА_1 права захищати свої майнові права в суді. За вищевказаних обставин позивач вважає, що у ОСОБА_1 є всі законні підстави просити поновити пропущений строк позовної давності та прийняти його позовну заяву до розгляду.

18.06.2018 позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказав як співвідповідача ОСОБА_6 та просив визнати дійсним та таким, що відбувся правочин договір купівлі-продажу, укладений між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 10.05.2011, згідно якого відповідачі продали, а позивач придбав домоволодіння по вул. І. Фефера, 26 в м. Шпола Черкаської області та визнати за ним та ОСОБА_4 право власності на вказане домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А», площею 224,8кв.м., вартістю 415494,00гривень, сараю літ. «Б» площею 40,7кв.м., вартістю 31951,00гривень, гаража літ. «Б» площею 12,6кв.м вартістю 12721,00 гривень, літньої кухні літ. «Б» площею 19,6 кв. м. вартістю 19255,00гривень, погреба «п/д» площею 24,9 кв. м. вартістю 29627,00 гривень, а всього вартістю 509048,00 гривень.

01.08.2018 позивач знову направив уточнену позовну заяву, згідно якої позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 керуючись ст. 43, 49, п.3 ч.2 ст.197 ЦПК України подали уточнений позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинковолодіння з позовними вимогами: визнати дійсним та таким, що відбувся правочин договір купівлі-продажу, укладений між позивачами та відповідачами від 10.05.2011, згідно якого відповідачі продали, а позивачі придбали домоволодіння по вул. І. Фефера,26 в м.Шпола Черкаської області та визнати за ними право власності на вказане домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А», площею 224,8кв.м., вартістю 415494,00 гривень, сараю літ. «Б» площею 40,7кв.м., вартістю 31951,00 грн., гаража літ. «Б» площею 12,6 кв. м вартістю 12721,00 грн., літньої кухні літ. «Б» площею 19,6 кв.м. вартістю 19255,00 грн., погреба «п/д» площею 24,9 кв.м. вартістю 29627,00 грн., а всього вартістю 509048,00 грн.

Остаточні позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 10.05.2011 позивачі придбали у відповідачів В.І. будинок, розташований за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26 та сплатив відповідачам обумовлені кошти у розмірі 50000,00 грн., про що ОСОБА_5 надав відповідну розписку та ОСОБА_6 надала заяву про згоду продати будинок. Відповідачі передали документи на будинок та ключі від нього, позивачі зареєструвались в будинку. Сторони домовились про істотні умови договору купівлі продажу і відбулось повне його виконання. Після отримання ОСОБА_1 розписки та передачі коштів, сторони домовились в подальшому укласти нотаріальний договір на попередньо погоджених умовах. В подальшому, продавець постійно ухилявся від нотаріального посвідчення договору. Сторони не додержались письмової форми договору купівлі продажу, але повністю виконали його умови, а тому позивачі вважають що на підставі ч.3 ст.218 ЦК України наявні у них підстави для визнання кладеного договору купівлі продажу дійсним та таким, що відбувся і визнання за ними права спільної сумісної власності на будинковолодіння. Тому позивач і звернувся до суду.

У судове засідання позивач та представники позивача з'явилися, вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, направили клопотання про перенесення розгляду справи в звязку з хворобою.

Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, зокрема п.2 ч.3 та ч.4 якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

При прийнятті рішення про розгляд справи за наявними матеріалами справи суд враховує, що

- відповідачі у відзиву на позов (Т.1 а.с.146-148) повідомили про розгляд справи у їх відсутність;

- в подальшому 26.09.2018 відповідачі направили клопотання про відкладення судового засідання 27.09.2018 в звязку з хворобою (Т.1 а.с.153) та судом розгляд справи був відкладений на 29.10.2018;

- 29.10.2018 відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили направили заяву про відвід головуючому судді, розгляд справи був відкладений на 27.11.2018;

- 27.11.2018 відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, направили заяву про відвід головуючому судді, в судове засідання не зявились, розгляд справи був відкладений на 14.12.2018;

- 14.12.2018 відповідачі в судове засідання не зявились однак направили клопотання про відкладення розгляду справи на інший час вказавши на погодні умови (Т.2 а.с.8), розгляд справи був відкладений на 20.12.2018;

- 20.12.2018 відповідачі в судове засідання не зявились, однак направили клопотання про перенесення справи на інший час вказавши що хворіють (Т.2 а.с.19-23).

Відповідачами наданий відзив на позов, в якому проти задоволення позову відповідачі заперечують, мотивуючи тим, що позивачі, пред'являючи вимогу про зобовязання ОСОБА_5 укласти з ОСОБА_1, ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в м. Шпола по вул. І. Фефера, 26 вказали на норми матеріального права - ст. ст. 15, 16, 526, 655, 656 ЦК України, а, пред'являючи уточнену позовну заяву, вони висунули вимогу визнати дійсним договір купівлі-продажу щодо вказаного житлового будинку та визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4 право спільної сумісні власності на цей будинок, керуючись ст. ст 15, 16, 203, 204, 215, 638, 655, 657 ЦК України. Відповідачі вважають, що позивач неправильно послався на норми матеріального права. Стаття 526 ЦК України регулює загальні умови виконання зобовязання. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ч 2 п.1 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Отже, право вимоги у позивача, а у відповідача зобовязання виконати вимогу могло б мати місце при наявності договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу між сторонами відсутній, що встановлено рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.11.2016, постановою Верховного Суду від 21.02.2018. Отже, ніяких зобовязань перед позивачами відповідачі не мають. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку/квартири/, або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ці умови відсутні у відносинах між сторонами. Отже, позов безпідставний. Уточнені позовні вимоги за участю крім ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання дійсним та таким, що відбувся правочину - договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання за ними права спільної сумісної власності на цей будинок є фактично позовом між тими ж сторонами, з того ж предмету та підстав, який пред'являвся ОСОБА_1 в 2011 pоці. Отже, змінені позовні вимоги як і основний позов є безпідставними. Розписки які надавались відповідачами в 2011 безгрошові. Відповідачі були ошукані позивачами, які запевняли відповідачів, що розписки потрібні для оформлення в судовому порядку договору довічного утримання. 50000 грн. відповідачам не вручались.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.04.2018 задоволено заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про зобовязання укласти договір купівлі-продажу та накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, який складається з житлового будинку літ. «А», площею 224.8 кв. м., сараю літ. «Б», площею 40.7 кв. м., гаража літ. «Б», площею 12.6 кв. м., літньої кухні літ. «Б», площею 19,6 кв. м., погреба «п/д», площею 24.9 кв. м. та заборонено ОСОБА_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, корпус Б, кв. 1, м. Христинівка, Черкаської області, інші відомості про особу суду не відомі, та його представникам вчиняти будь-які дії пов'язані з виселенням ОСОБА_1 та його родини з будинку або вчиняти інші дії повязані з забороною чи перешкоджанням користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 04.05.2018 виправлено описку в ухвалі судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.04.2018 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про зобовязання укласти договір купівлі-продажу та накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, який складається з житлового будинку літ. «А», площею 224.8 кв. м., сараю літ. «Б», площею 40.7 кв. м., гаража літ. «Б», площею 12.6 кв. м., літньої кухні літ. «Б», площею 19,6 кв. м., погреба «п/д», площею 24.9 кв. м. та заборонено ОСОБА_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, корпус Б, кв. 1, м. Христинівка, Черкаської області, паспорт серії СН №331907, виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 19.11.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, інші відомості про особу суду не відомі, та його представникам вчиняти будь-які дії пов'язані з забороною чи перешкоджанням користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26.

06.06.2018 постановою Апеляційного суду Черкаської області було змінено ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25.04.2018 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу, скасувана в частині заборони ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його представникам вчиняти будь-які дії пов'язані із виселенням ОСОБА_1 та його родини з будинку або вчиняти інші дії пов'язані із забороною чи перешкоджанням користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26, та постановлена в цій частині нова ухвала. Відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його представникам вчиняти будь-які дії пов'язані із виселенням ОСОБА_1 та його родини з будинку або вчиняти інші дії пов'язані із забороною чи перешкоджанням користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. І. Фефера, 26. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 відкрито провадження по справі.

05.10.2018 ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено вчиняти дії по відключенню газопостачання та енергопостачання домоволодіння розташованого за адресою вул. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаська область, яке складається з житлового будинку літ. «А», площею 224,8 кв. м., сараю літ. «Б», площею 40.7 кв. м.. гаража літ. «Б», площею 12,6 кв. м. літньої кухні літ. «Б», площею 19,6 кв. м., погреба «п/д», площею 24,9 кв. м. На час винесення рішення ухвала оскаржена відповідачами до Апеляційного суду Черкаської області.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 29.10.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відвід головуючому судді Побережній Н.П.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 29.10.2018 було закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу для розгляду по суті.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 28.11.2018 було залишено без розгляду заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відвід судді Побережної Н.П.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.12.2018 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження у справі.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У суді встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 28.01.1975, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-СР №330432 від 28.01.1975, виданим відділом запису актів громадянського стану Верхнянської селищної ради Христинівського району Черкаської області, актовий запис №5. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «Сімоник» (Т.1 а.с.39).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії I-СР №032879 від 15.08.2006, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_10 народився 25.07.2006, актовий запис №103. Батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Т.1 а.с.176).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2007, посвідченого міським головою Шполянської міської ради Черкаської області, зареєстрованого Шполянським В КП Черкаської ООБТІ, ОСОБА_5 є власником будинку, що знаходиться за адресою: вул. І. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаської області на підставі рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради (Т.1 а.с. 40).

Згідно з заявою ОСОБА_5 від 18.06.2011, засвідченою приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_5 позовну заяву ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним визнав повністю та просив Шполянський районний суд Черкаської області здійснити розгляд справи без його участі (Т.1 а.с. 97).

Згідно з розпискою ОСОБА_5 від 10.03.2011 він отримав від ОСОБА_1 суму в розмірі 50000,00 грн. за проданий ним будинок, що знаходить за адресою: вул. І. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаської області (Т.1 а.с. 10).

Відповідно до розписки ОСОБА_6 від 10.05.2011 вона не заперечувала проти продажу її чоловіком ОСОБА_5 будинку, що знаходить за адресою: вул. І. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаської області (Т.1 а.с. 9).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи положення статті 16 Цивільного Кодексу України, одним із способів захисту цивільного права є зокрема визнання права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається в тому числі із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції від 08.03.2011) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 4 статті 208 ЦК України (у редакції від 08.03.2011) встановлено, що правочини щодо яких законом встановлена письмова форма повинен вчинятись в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України (у редакції від 08.03.2011) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 657 ЦК України (у редакції від 08.03.2011) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає

нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції від 08.03.2011) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає

правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.06.2013 у справі № 6-49цс13, від 06.09.2017 у справі № 6-1288цс17, та Верховного Суду від 28.03.2018 у справі 522/5723/14-ц та від 23.05.2018 у справі 401/3834/14-ц.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що в 2015 році були присутні як ОСОБА_1 вказував про передачу коштів 10000,00 доларів США відповідачу ОСОБА_5, події відбувались у будинку по вул. І.Фефера, 26 в м.Шпола, кошти передавав позивач за придбання будинку по вул. І.Фефера, 26 в м.Шпола. Свідок ОСОБА_13 повідомив, що позивач ОСОБА_14 перший раз передав кошти в сумі 50000,00 грн. в 2011 році за будинок відповідачам, а другий раз кошти були надані також за придбання будинку та для придбання відповідачами квартири в м.Христинівка.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що письмовий договір купівлі-продажу в матеріалах справи відсутній. Натомість позивач надав до суду розписку ОСОБА_6 від 10.05.2011, в якій вона вказує, що не заперечує проти продажу спірного будинку та розписку ОСОБА_5 від 10.05.2011, в якій він зазначає, що отримав від позивача 50000,00 грн., за проданий ним спірний будинок. З цього випливає, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. І. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаської області, а сторони лише мали намір вчинити такий правочин. Крім того, розписки, які містяться у матеріалах справи є лише письмовими доказами виникнення боргових зобов'язань.

Таким чином, укладений у такій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна без дотримання обов'язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства є нікчемним. Такий договір не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, яка не відбулась. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу не породжує для сторін прав і обов'язків й не може бути визнаний судом дійсним з підстав, заявлених позивачем.

Оскільки суд відмовляє позивачам у задоволенні позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі продажу, а вимога про визнання права власності є похідною від першої вимоги, тому суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на будинковолодіння по вул. І. Фефера, 26 в м. Шпола Черкаської області.

Також суд зазначає, що відповідачами у справі 13.12.2018 було надано заяву, в якій вони просили застосувати строки позовної давності для подачі позовної заяви.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для

цього.

Згідно з правовою позицією ВСУ, яка викладена у справі 497/2762/15-ц від 21.11.2018 перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності.

Згідно п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішень суд серед інших вирішує також питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала від 05.10.2018 про застосування заходів забезпечення оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області, на час винесення рішення до суду не відомо про результати розгляду апеляційним судом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову по цій справі застосовані ухвалами від 25.04.2018 та від 05.10.2018.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є інвалідами другої групи, а тому є звільненими від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов не задовольняється, тому відсутні підстави для стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 205, 218-220, 256, 257, 261, 328, 640, 657 ЦК України ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 158, 176, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалами Шполянського районного суду Черкаської області від 25.04.2018 та від 05.10.2018 щодо накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. Іцика Фефера, 26 та заборони вчиняти дії по відключенню газопостачання та енергопостачання домоволодіння розташованого за адресою вул. Фефера, 26, м. Шпола, Черкаська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 28.12.2018.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_15