Справа № 368/952/16-ц
Рішення

Іменем України

"13" березня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.2015 року виданого державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 успадкував після своєї матері ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,7627 га, яка розташована на території Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району з призначенням для товарного- сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 322228160:04:007:0010.

Після успадкування земельної ділянки позивач дізнався, що існує договір оренди земельної ділянки, власником якого він є. Зокрема існує договір з СТОВ «Колос» від 08.04.2014 року та право оренди відповідача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію № 12836736 від 05.05.2014 р. Отримавши копію вказаного договору позивач зв»ясував, що підпис на договорі від імені орендодавця не належить його матері та виконаний іншою особою, тобто при його укладенні та підписанні воля однієї із сторін на укладання договору була відсутня. А тому просить визнати недійсним договір оренди.

В судовому позивач позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив суду, що 08.04.2014 року між ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_1 та СТОВ «Колос» було укладена та зареєстровано у Реєстраційній службі Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, договір оренди землі № 62 строком на 10 років, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2014 року № 21255995. Після укладення договору ОСОБА_3 передала земельну ділянку у використання відповідачу згідно з актом прийому передачі земельної ділянки в оренду, в свою чергу відповідачем було прийнято земельну ділянку у використання та сплачувалася орендна плата на умовах, визначених договором. СТОВ «КОЛОС» відкрито використовував земельну ділянку, своєчасно сплачував орендну плату, що підтверджує волевиявлення сторін та дійсність договору. Будь яких скарг або заяв щодо неналежного виконання договору від ОСОБА_3 не надходило. Тобто жодне право позивача, як орендодавця за договором порушено не було. Крім того представник відповідача вважає що твердження позивача про неналежність підпису не відповідають дійсності, адже у 2014 році договір був підписаний сторонами належним чином, на підставі чого вони приступили до його виконання.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.2015 року виданого державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 успадкував після своєї матері ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,7627 га, яка розташована на території Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району з призначенням для товарного- сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 322228160:04:007:0010.

Згідно договору оренди, укладеного померлою ОСОБА_3 з СТОВ «Колос» від 08.04.2014 року, право оренди відповідача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію № 12836736 від 05.05.2014 р..

Як вбачається з матеріалів справи, договір між ОСОБА_3 та СТОВ «КОЛОС» складено та зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України, зміст договору не суперечить Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства та не порушує права його сторін. Крім того, з часу укладення вказаного договору будь-яких претензій у жодної із його сторін щодо виконання його умов не виникало.

Дане встановлено на підставі сідоцтва про право на спадщину заьзаповітом, договору оренди земельної ділянки від 8.04.2014 року, акту прийому передачі, акту визначення меж земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку відомостей СТОВ «Колос» про видачу зерна в рахунок орендної плати.

Ухвалою суду від 13.12.2016 року по вказаній цивільній справі було призначено почеркознавчу експертизу. Однак вказана експертиза не була проведена, так як позивач не надав достатню кількість зразків підпису та почерку ОСОБА_3

При розгляді справи позивач не надав суду доказів порушення умов договору, які призвели до істотного порушення його прав, а тому підстави для захисту прав шляхом визнання недійсними договорів оренди з цих підстав відсутні.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78 цс13 та постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-233цс 14. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а відтак однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, то у суда немає правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

Суд також враховує позицію, висловлену при вирішенні аналогічної справи Вищим спеціалізованим судом України в ухвалі від 13.07.2016 у праві №371/560/15 -ц, відповідно до якої рішення суду апеляційної інстанції є неправомірним з огляду на те, що воно прийнято лише з урахуванням того, що підписи на договорі оренди земельної ділянки зроблено не фактичним орендодавцем, а іншої собою, але не надано належної оцінки доводам орендаря щодо наявності фактичного виконання спірного договору.

Відповідно до цивільного законодавства та судової практики не підписання договору - не може слугувати підставою для визнання недійсним цього договору, якщо договір укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, що передбачено ст. 218 Цивільного кодексу України:

Отже, ч.1 ст.218 визначає, що у випадках, передбачених законом, недотримання письмової форми правочину має наслідком його недійсність. У випадку, якщо законом визначена недійсність правочину при порушенні письмової форми, такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, в даному випадку одержувала орендну плату.

Отже Позивач, який прийняв у спадщину земельну ділянку знав, що вона знаходиться у користуванні Відповідача, регулярно отримував орендну плату, чим неодноразово вчинявав дії, які засвідчують волю Позивача на укладення та виконання договору.

У свою чергу Відповідач відкрито використовував земельну ділянку, своєчасно сплачував орендну плату, що підтверджено відомостями, та додатково підтверджує волевиявлення сторін та дійсність Договору оренди.

У зв'язку з цим, доводи позивача про недійсність правочину суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Посилання позивача. на ту обставину, що його мати померла, а тому і договір оренди припинив свою дію, не заслуговують на увагу, так як суперечать п. 3.4, 11.2 Договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та СТОВ «Колос», ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ст..770 ЦК України, а саме, що в разі переходу права власності до інших осіб, Договір оренди зберігає чинність для нового власника.. За життя ОСОБА_3. ніяких претензій відносно розірвання договору чи незгоди з розміром орендногї плати не висловлювала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він також укладав договір оренди з СТОВ "Колос", так як на той час на території села діяло лише одне підприємство. ОСОБА_3 його дружина і вона висловлювала свою згоду на укладення договору з СТОВ "Колос". З 2013 року вона перенесла інсульт і сама не могла підписати договір.

ДОпитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що договору з людьми їздила по домівках підписувать головний бухгалтер СТОВ "Колос" ОСОБА_6

ОСОБА_6 пояснила суду, що вона особисто приїздила до ОСОБА_3 додому, остання була хвора і лежача. ЇЇ чоловік ОСОБА_4 взяв договір, зайшов до ОСОБА_3 в кімнату, розповів їй, а коли повернувся з кімнати, то у кухні підписав договір. Орендну плату сплачували по вказаному договору, претензій не було з боку ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

А тому, в задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 15, 16 ЦК, ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відмовити .

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів.

Повний текст рішення вготовлено.

Суддя: Т.Є. Іванюта