Постанова

Іменем України

05 грудня2018 року

м. Київ

справа № 703/2166/16-ц

провадження № 61-32878 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С», ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

третя особа - Приватне підприємство «Торгова компанія «Оператор»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року у складі судді Васильківської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від

21 вересня 2017 року у складі суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д.,

Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С» (далі - ТОВ «Кріпт-С»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), третя особа: Приватне підприємство «Торгова компанія «Оператор» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 28 січня 2016 року на автошляху Київ-Знам'янка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного позивачу автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Транспортний засіб «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент дорожньо-транспортної пригоди належав ТОВ «Кріпт-С», працівником якого є ОСОБА_2

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12 березня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті пошкоджень при ДТП становить 382 714,00 грн, частину якої у межах ліміту страхової відповідальності має відшкодувати ПрАТ «СК «Брокбізнес» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилаючись на те, що страховиком у повному обсязі не відшкодовано майнову шкоду заподіяну водієм ТОВ «Кріпт-С» ОСОБА_2, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив: стягнути з

ТОВ «Кріпт-С» на відшкодування майнової шкоди 321 714,00 грн; з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, а також 510,00 грн франшизи; з ПрАТ «СК «Брокбізнес» 800,00 грн невиплаченої страхової суми.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Кріпт-С» на користь ОСОБА_1 321 714,00 грн майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та 9 758,18 грн судових витрат по сплаті судового збору і правової допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України, відповідач на момент ДТП працював водієм ТОВ «Кріпт-С», що підтверджується постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого відповідальність за спричинення майнової та моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, покладається на ТОВ «Кріпт-С». Доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з Приватним підприємством «Торгова компанія «Оператор» (далі - ПП «ТК «Оператор»), відповідачі не надали. Зважаючи на те, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» відшкодовано ОСОБА_1 страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика із зменшенням його на суму франшизи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Кріпт-С» на відшкодування заподіяної позивачеві майнової шкоди 321 714 грн, а також судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кріпт-С» відхилено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на ТОВ «Кріпт-С» відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить йому на праві власності, під керуванням ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з

ТОВ «Кріпт-С». Суд не прийняв до уваги надані ТОВ «Кріпт-С» докази про відсутність трудових відносин між ним та ОСОБА_2, пославшись на те, що зазначена обставина встановлена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, оцінивши такі дії відповідача, як намагання уникнути відповідальності за заподіяну позивачеві шкоду.

У жовтні 2017 року ТОВ «Кріпт-С» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичні обставини справи, не надали належної оцінки наданим «Кріпт-С» доказам, зокрема розрахунково-платіжним відомостям, завіреним податковим органом, на підтвердження заперечень перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», поясненням ОСОБА_2, який у ході розгляду справи стверджував, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди він виконував трудові обов'язки, як працівник ПП «ТК «Оператор», а також договору оренди транспортного засобу від 04 січня 2016 року, укладеному між ТОВ «Кріпт-С» та ПП «ТК «Оператор», на підставі якого володільцем автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 на час виникнення ДТП було ПП «ТК «Оператор».

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що

ПП «ТК «Оператор» має сумнівну репутацію, а тому договір оренди транспортного засобу між вказаним підприємством та ТОВ «Кріпт-С» надано до суду виключно з метою введення в оману щодо особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Ураховуючи, що ОСОБА_2 на час вчинення ДТП працював у ТОВ «Кріпт-С», яке є власником автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, вважав, що суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що відповідальність за заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду зобов'язано нести ТОВ «Кріпт-С».

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності

рішень судів попередніх інстанції у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн та стягнення з ПрАТ СК «Брокбізнес» суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 800 грн, а тому рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаського області від 21 вересня 2017 року у цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Кріпт-С» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 січня 2016 року близько 8 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Знам'янка водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив вимоги пункту 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням

ОСОБА_1

У результаті ДТП автомобіль належний ОСОБА_1 отримав значні механічних ушкодження, спричинення яких знаходяться у прямому причинному зв'язку з порушенням водієм автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Згідно висновку № 012 експертного автотоварознавчого дослідження від

12 березня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті його пошкодження при ДТП становить 382 714,00 грн, вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля становить 191 011,00 грн.

Постановою Смілянського міськрайонного суд Черкаської області від 19 квітня 2016 року, яка набрала законної сили від 30 квітня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На час момент скоєння ДТП власником автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, було ТОВ «Кріпт-С», з яким за висновком судів попередніх інстанцій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року №6-108цс13.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи наведене, а також виходячи з приципу процесуальної рівності сторін, суд зобов'язаний оцінити належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за правилами статті 212 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Кріпт-С» майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що майнову шкоду позивачеві було заподіяно ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов'язків, як працівником ТОВ «Кріпт-С».

Зазначених висновків суди першої та апеляційної інстанції дійшли посилаючись, на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. А відтак зазначені у постанові про притягнення

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності обставини щодо місця його роботи не мають преюдиційного значення, і підлягають доказуванню на загальних підставах.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 зазначав, що автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 він керував, працюючи водієм на умовах стажування в ПП «ТК «Оператор», без офіційного оформлення трудових відносин.

Заперечуючи проти доводів позивача ОСОБА_1 щодо перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», які грунтувалися виключно на постанові Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, ТОВ «Кріпт-С» надало завірені податковим органом розрахунково-платіжні відомості, накази товариства, договір оренди транспортного засобу від 04 січня 2016 року, укладений між ТОВ «Кріпт-С» та

ПП «ТК «Оператор».

Суди попередніх інстанцій, відхиляючи зазначені докази, в порушення вимог статей 58, 59, 185, 212 ЦПК України 2004 року, не надали їм належної оцінки. Зокрема, суд першої інстанції без належної на те перевірки щодо дійсності укладеного між ТОВ «Кріпт-С»та ПП «ТК «Оператор» договору оренди автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 зазначив, що він є сумнівним, пославшись на недобросовісність керівництва ПП «ТК «Оператор» при здійснені ним господарської діяльності підприємства, встановленої рішеннями судів у інших справах, а також на відсутність реєстрації цього договору, не вказавши які преюдиційні обставини встановлені рішеннями судів у інших справах мають значення для розгляду зазначеної справи, та де має бути зареєстрований договір оренди транспортного засобу.

Апеляційний суд залишивши поза увагою неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, допустився подібних процесуальних порушень, залишивши поза увагою документальні докази, надані ТОВ «Кріпт-С» на підтвердження відсутності трудових відносин між зазначеним товариством та ОСОБА_2, пославшись на намагання відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності, а наданий відповідачем договір оренди автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, укладений між зазначеним приватним підприємством та ТОВ «Кріпт-С» на підтвердження того, що володільцем зазначеного транспортного засобу на момент скоєння ДТП було ПП «ТК «Оператор», оцінив як сумнівний доказ, пославшись на відсутність підтвердження належного оформлення зазначеного договору та недоведення ОСОБА_2 того, що він не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», та працював водієм в ПП «ТК «Оператор».

Крім того суди не надали оцінки поясненням представника ПП «ТК «Оператор», який підтверджував укладення між зазначеним приватним підприємством та ТОВ «Кріпт-С» договору оренди автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер

ВІ 2113 АР від 04 січня 2016 року, знаходження цього автомобіля в ПП «ТК «Оператор», та наявності зобов'язання підприємства щодо виконання відновлювального ремонту автомобіля після ДТП.

Аналізуючи наведене у контексті доводів касаційної скарги заявника щодо невідповідності висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи внаслідок неповного їх з'ясування, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували, на якій правовій підставі ОСОБА_2 на момент ДТП здійснював керування автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, хто був власником (володільцем) цього транспортного засобу на час вчинення ДТП, не перевірили доводи

ТОВ «Кріпт-С» щодо відсутності перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», а відтак дійшли передчасного висновку про покладення на ТОВ «Кріпт-С» відповідальності за заподіяну ОСОБА_1 майнову шкоду.

Згідно статті 213 ЦПК України 2004 року, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Всупереч усталеній практиці ЄСПЛ, вимогам статей 212-214 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, а відтак не встановив фактичні обставини, що мають істотне значення для її вирішення. Апеляційний суд відповідно до положень статей 303, 316 ЦПК України 2004 року мав можливість, але не усунув зазначені недоліки, а тому ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з ТОВ «Кріпт-С» не можна вважати законною та обгрунтованою, такою, що відповідає основоположним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Узагальнюю наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з ТОВ «Кріпт-С» постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня

2017 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С» скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик