Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/4544/16Головуючий у 1-й інстанції Добрєв М.В.
Пр. № 22-ц/778/2099/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно сина - неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 22 липня 2000 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011 року було розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який у даний час проживає із ним і знаходиться на його утриманні.

З вересня 2014 року відповідачка виїхала з постійного місця проживання і фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2, сином не опікується.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2015р. з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

З 28.10.2015 року відповідачка звільнилася з роботи в ДЮСШ № 5 і виїхала за межі України. Стосунки з сином не підтримує, матеріально не забезпечує, станом на 30.06.2016р. має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 3926,94 грн.

Відповідачка не опікується вихованням сина, не піклується про його здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Син є учнем 9 класу Запорізького колегіуму «Елінт», характеризується позитивно. Також син навчається у музичній школі № 5 по класу скрипки, тренується в танцювальній студії «Green Way».

Поведінка відповідачки свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків, така поведінка шкодить інтересам сина, оскільки він не має можливості виїздити на змагання та інші освітні та культурні заходи за межі України без письмової згоди матері.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 серпня 2016 року (а.с.16) провадження у цій справі було відкрито.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому суд першої інстанції правильно у подальшому при розгляді цієї справи та ухваленні оскаржуємого рішення керувався цією редакцією Кодексу в силу вимог п. 9 Перехідних положень останньої.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2018 року (а.с. 149-150) позов ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 155-159) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 162) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду в загальному порядку (а.с. 168), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких - 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді -доповідача у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року включно.

Позивач ОСОБА_4 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 172).

Третя особа правом на відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі не скористалась.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 09 серпня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи, у тому числі відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та представник третьої особи не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Третя особа - Відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради повідомила про загруженість особи та просила розглядати дату справу без участі її представника (заява а.с. 189).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи - Відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяву представника третьої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_4, його представника - адвоката ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3 (а.с. 159).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

-представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що з 2015 року відповідач ОСОБА_2 дійсно мешкає за межами України, не спілкується із сином, вона не зверталась до органів соціального супроводу для налагодження відносин із сином; право на виїзд дитини за межі України може бути оформлено відповідачкою у будь-який час, заборгованості по аліментам у відповідачки немає, на підтвердження чого просив долучити до матеріалів цієї справи копію відповідної довідки виконавчої служби; між колишнім подружжям на сьогодні в іншому суді розглядається спір з приваду майна, у тому числі у вигляді квартири, в якій мешкає позивач із сином,

-позивача ОСОБА_4 та його представника -ОСОБА_6, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що з вересня 2014 року відповідачка пішла з сім'ї та не займається вихованням сина, не спілкується із сином взагалі, у відповідачки немає порозуміння із сином з цього часу і вона нічого не робила для того, що знайти це порозуміння, вона, навіть, не давала згоду на виїзд дитини за межі України в зв'язку із його заняттями танцями; син, якому вже повних 17 років зараз, наполягає на позбавленні матері батьківських прав відносно нього, про що він писав у своїй особистій заяві органу опіки та піклування, який готував висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина; заборгованості по аліментам на сьогодні дійсно немає, але відповідачка сплачує аліменти із затримкою і несвоєчасно, просив долучити до матеріалів цієї справи відповідну довідку виконавчої служби;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12, 76, 78, 81 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ст.ст.164, 165, 166 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., Законом України "Про охорону дитинства", постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження, копія а.с. 5).

Батько - позивач у цій справі ОСОБА_4 проживає разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

З 22 липня 2000 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011 року було розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2015р. з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідачка мала заборгованість по оплаті аліментів в сумі 3926,94 грн., яка була нею погашена в процесі розгляду даної справи, що підтверджується довідкою про сплату аліментів № 1649 від 03.02.2018р. Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 7).

Мати - відповідачка у справі виїхала з постійного місця проживання, сином не опікується.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 працювала тренером її дочки з гімнастики, їздила з нею на збори, вона спілкується з нею по «Вайберу», влітку 2017 року зустрічалися, казала, що син не бажає спілкуватися з нею.

Свідок ОСОБА_8 надала суду аналогічні пояснення.

ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є учнем Запорізького колегіуму «Елінт», навчається у музичній школі № 5 по класу скрипки, тренується в танцювальній студії «Green Way».

Враховуючи обставини справи і для з'ясування психоемоційного стану неповнолітнього ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017 року (а.с. 114) була призначена судово-психологічна експертиза, проведення якої доручено керівнику кафедри психології Запорізького національного університету ОСОБА_10

22.11.2017 року дана експертиза була проведена і згідно її висновку (а.с. 120-126): рівень інтелектуального розвитку ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає нормі дітей даної вікової групи.

Розкриваючи систему відносин ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2, з кожним з батьків, то він вважає свою сім'ю щасливою, але у структуру сімейних відносин включає тільки батька ОСОБА_4, до нього виявляє симпатію та емоційну прихильність. Матір ОСОБА_2 не вважає членом своєї родини та відчуває до неї неприязнь.

Емоційне сприйняття ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., своєї матері ОСОБА_2 негативне та емоційно холодне, він вважає її «чужою». Емоційне сприйняття батька ідеалізовано, ОСОБА_9 його любить, цінить і бажає бути схожим на нього.

ОСОБА_9. негативно відноситься до матері ОСОБА_2 і всіляко підкреслює, що вона йому «чужа» людина, до батька ОСОБА_4 відносить позитивно з любов'ю.

Сімейні відносини в сім'ї ОСОБА_4 являються психотрамвуючими для дитини і він вибрав тактику психологічного захисту у вигляді витиску матері, йому так легше сприймати оточуючу дійсність.

Порушень в процесі виховання з боку батька не виявлено. ОСОБА_9. сприймає виховательський стиль батька з позиції позитивного інтересу до нього, сприйняття його таким яким він є і вважає, що відносини між ними побудовані на довірі.

Сумісне проживання з батьком, постійне спілкування з ним (спілкування, обговорення різних тем, не обов'язково теми матері), природній процес формування власної чоловічої ідентичності по образу батька та тривала відсутність участі матері в процесі виховання та розвитку дитини вплинули на формування відношення ОСОБА_9. до своєї матері ОСОБА_2

У ОСОБА_9. не виявлено ніяких інтелектуальних, особистих властивостей, які могли вплинути на об'єктивність його показів.

Згідно із висновком комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 29.06.2017 року протокол №13/6 (а.с. 91-92), орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за можливе позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того, 14.06.2017 року у відділі по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради неповнолітній ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2, написав заяву про згоду з позовними вимогами батька, бажає позбавити матір батьківських прав відносно себе (а.с.101).

Ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, враховуючи думку та інтереси неповнолітнього ОСОБА_9., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина у цій справі підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, висловлену в запереченнях на позов позивача у цій справі, яку відповідач та її представник вважають, що є єдино вірною та єдино можливою.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Крім того, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, зокрема заслуховував пояснення учасників цієї справи, досліджував докази сторін, допитував свідків, призначав експертизу тощо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не заявляли в апеляційному суді клопотання про допит будь-яких свідків, у тому числі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, а тому останнє не було предметом апеляційного розгляду.

Крім того, відповідні письмові докази сторони позивача (висновок органу опіки та піклування, інформація учбового закладу тощо) підлягали спростуванню також відповідними письмовими доказами зі сторони відповідача відповідно (висновок органу соціального супроводу, рішення суду про визначення відповідачу часу спілкування із дитиною та порядку участі матері у вихованні дитини тощо), а не показами свідків.

Сторонами у цій справі були надані апеляційному суду лише довідки виконавчої служби з приводу сплати відповідачкою аліментів на користь позивача на утримання сина (а.с. 190-191).

Останні можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі в силу вимог ст. 367 ч.ч. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Проте, останніми не підтверджується і не спростовується факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків саме по вихованню дитини, який потребував доказування у цій справі в силу вимог ст. 164 ч. 1 п. 3 СК України, оскільки саме це було правовою підставою для звернення позивача із вищезазначеним позовом у цій справі.

При вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи вбачається, що з вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2, як мати дитини, фактично самоусунулась від виховання сина ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2, у тому числі через відсутність взаєморозуміння із самим сином, сплачуючи лише аліменти на утримання сина на користь позивача.

У тому числі з кінця 2015 року відповідач ОСОБА_2 взагалі виїхала на постійне місце проживання за межі України, що визнається учасниками цієї справи, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При цьому, відповідач ОСОБА_2, як мати дитини, не зробила нічого для того, щоб з вересня 2014 року налагодити відносини із сином ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Так, відповідач ОСОБА_2 за вказівкою органу опіки та піклування до органу соціального супроводу не зверталась, послугами останнього не скористалась (інформація органу опіки та піклування а.с. 93), хоча він міг би допомогти їй налагодити відносини із сином.

Відповідач ОСОБА_2 також не встановлювала у позасудовому чи судовому порядку часи спілкування із сином та порядок участі в його вихованні (інформація органу опіки та піклування а.с. 93).

Тому, при вищевикладених обставинах орган опіки та піклування правильно надав у цій справі висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина (а.с. 91-92).

Крім того, належними, допустимими доказами не підтверджено той факт, що відповідач ОСОБА_2 взагалі бажала та бажає налагодити, відновити відносини із сином.

Згідно із висновком судово-психологічної експертизи від 22.11.2017 року (а.с. 121-126) син вважає мати «чужою»… (а.с.125); не виключено, що після прийняття судом рішення про позбавлення ОСОБА_15 батьківських прав по відношенню до дитини,…травмуючий ефект з часом посилиться і дитина буде жалкувати про остаточний розрив із матір'ю (а.с. 126).

Але на час перегляду цієї справи апеляційним судом встановлено, що позбавлення батьківських прав відповідача (матері) відносно сина, якому вже повних 17 років, і який категорично наполягає на позбавленні матері батьківських прав у цій справі, надав про це відповідну заяву органу опіки та піклування (а.с. 101), відповідає інтересам дитини ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2, та не суперечить інтересам відповідача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 6 ч. 1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 171 СК України думка дитини має враховуватись при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Також встановлено, що у судовому засіданні 05.03.2018 року у суді першої інстанції у цій справі був присутній представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 143) та відповідним звукозаписом судового засідання, в якому судом першої інстанції було постановлено ухвалу про оголошено перерви у розгляді цієї справи до 06.03.3018 року 08.30 години у присутності представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, якого не задовольнила ця дата і останній відмовився отримувати у приміщенні суду судову повістку на 06.03.2018 року на 08.30, про що був складений відповідний акт суду першої інстанції (а.с. 146).

Таким чином, представник відповідача ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи судом першої інстанції 06.03.2018 року, та, відповідно, в силу вимог ст. 130 ч. 5 ЦПК України, належним чином через свого представника вважається повідомленою про час і місце розгляду цієї справи через свого представника й відповідач ОСОБА_2 на цю дату.

Неявка представника ОСОБА_3 у судове засідання у цій справі до суду першої інстанції 06.03.2018 року через те, що він надав перевагу іншій справі в іншому суді в інтересах іншої особи (а.с. 157-158) не робить поважною причину неявки представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 у судове засідання у цій справі 06.03.2018 року та не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі у цій справі.

Оскільки, встановлено, що дана справа перебувала на розгляді у суді першої інстанції з 01.08.2016 року (а.с. 16) і у сторони відповідача було достатньо часу, щоб надати з 01.08.2016 року по 06.03.2018 року (понад 1 (один) рік і 7 (сім) місяців) суду першої інстанції всі письмові пояснення та докази, які сторона відповідача вважала надати за доцільне у цій справі.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Крім того, згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

Однак, встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 154), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.