Провадження № 2-р/522/49/18
УХВАЛА

13 серпня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенькому В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та визнання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада та просив встановити факт перебування у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 25 квітня 1993 року його та ОСОБА_3, яка померла 13 листопада 2016 року, а також визнати за ним право на спадкування після смерті ОСОБА_3.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року позовні вимоги задоволені, а саме встановлений факт шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, померлою 13 листопада 2016 року та визнане за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 13 листопада 2016 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розяснення зазначеного рішення від 11.05.2018 року у звязку з тим, що рішення не може бути виконаним, тому як не зазначена судом черга, на яку визнане право на спадкування. Посилаючись на положення ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1, просить розяснити, що за ним визнане право на спадкування першої черги.

Керуючись положеннями ст. 271 ЦПК України та враховуючи право, а не обовязок суду на виклик сторін при розгляді заяви на розяснення рішення, судом розглянута заява без виклику сторін та фіксації.

В мотивувальної частині рішення судом встановлене: «Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 24.07.2017 року № 86/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 З витребуваної з органу РАГС довідки № 081-2587 УДР від 08.05.2018 року вбачається, що актові записи про шлюб або про розірвання шлюбу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25.04.1993 року до 13.11.2016 року відсутні. З досліджених доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно знаходились у фактичних шлюбних відносинах з 25.04.1993 року до дня її смерті - 13.11.2016 року.»

Згідно п.21. Постанови Пленуму ВСУ 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією

сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Правила статті 1264 ЦК ( 435-15 ) не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК ( 435-15 ).

« Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тому при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. А збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта» (постанова ВС від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц).

Суд звертає увагу, що спір про будь-яке майно набуте за час спільного проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 не входив до предмету доказування та не вирішився.

Крім того, до предмету спору по справі не входили відносини, щодо виділу в натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжиту, які врегульовані ст. 1279 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, судом встановлене спільне проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 з 25.04.1993 року до дня її смерті - 13.11.2016, року тобто набагато більш ніж пять років, що відповідає праву на спадкування четвертої черги. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1, підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, ст. 1264 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та визнання права на спадкування задовольнити частково.

Розяснити рішення Приморського районного суду від 11.05.2018 року по даній справі, що визнання за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право на спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 13 листопада 2016 року - відповідає праву на спадкування за законом у четверту чергу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяті днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко