АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/121/18 Номер провадження 22-ц/786/1711/18Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Лобова О.А., Дорош А.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Дем»янченка С.М., із складанням повного тексту рішення 30 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, третя особа Управління держпраці у Полтавській області про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_3, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив поновити його на роботі до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, зобов'язати відповідача сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.12.2017 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області №132-к від 20.12.2017 року його було звільнено з посади спеціаліста першої категорії (страховий експерт з охорони праці) Зіньківського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Полтавській області у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства. Вказує на порушення відповідачем його переважного права на залишенні на роботі, як працівника з більшою кваліфікацією і продуктивністю праці, хоча обов»язки виконувані ним, як страховим експертом залишились, їх передали на виконання іншому працівнику. Позивач вважає звільнення незаконним, необґрунтованим та безпідставним.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Полтавській області, третя особа Управління держпраці у Полтавській області про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу - відмовлено в повному обсязі

ОСОБА_2 не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що його належним чином не повідомили про наступне звільнення з роботи, як подію, яка повинна неминуче настати, оскільки ст. 49-2 КЗпП України не передбачає повідомлення працівника про можливе звільнення. Наполягає на переважному праві залишитися на посаді, оскільки має більш високу продуктивність праці і кваліфікацію у порівнянні з іншими працівниками, які не мають належної освіти, стажу роботи страховим експертом, тому заперечує протокол кадрової комісії №4 від 19.12.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області заперечує доводи апеляційної скарги, наполягаючи на дотриманні вимог закону при звільненні позивача з роботи.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 має 13 років та 1 місяць безперервного стажу роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Зіньківському районі Полтавській області, де працював: з 18.112004 року - на посаді інженера з охорони праці, з 08.09.2017 року - на посаді спеціаліста першої категорії (страховий експерт з охорони праці).

Наказом від 25.10.2017 №117-ос «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників» з 01.01.2018 року встановлена гранична чисельність працівників Управління та визначено у термін до 01.11.2017 року попередити всіх працівників апарату Управління під підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, які вступають в дію з 01.01.2018 року, та про можливе майбутнє звільнення./а.с.58/

З попередженням від 25.10.2017 №01-01-795/5 ОСОБА_2 ознайомлено про майбутні зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе майбутнє вивільнення, про що свідчить його підпис з датою ознайомлення - 27.10.2017./а.с.59/ Попередженням від 19.12.2017 року №01-01-1471/5-2 повідомлено ОСОБА_2 про розірвання трудового договору 29.12.2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, враховуючи відсутність можливості запропонувати іншу посаду в управлінні для переведення з 01.01.2018, з яким останній ознайомився 20.12.2017р. /а.с.68/

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №131-к від 20 грудня 2017 року ОСОБА_2 29.12.2017 року звільнено з посади спеціаліста першої категорії (страховий експерт з охорони праці) Зіньківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. /а.с.71/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що звільнення позивача з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, проведено з додержанням чинного законодавства, оскільки останнього у встановлений законом строк персонально повідомлено про таке звільнення, при цьому відповідач не мав можливості перевести його на іншу роботу в тій же самій установі, так як було здійснено перестановку (перегрупування) працівників Зіньківського відділення та позивача по справі. Враховуючи, що звільнення відбулося на законних підставах, також відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача проводилися зміни в організації виробництва і праці (реорганізація), внаслідок яких здійснювалося скорочення штату працівників. Про можливе наступне вивільнення позивач був повідомлений попередженням від 25.10.2017 №01-01-795/2, що відповідає передбаченому частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП порядку вивільнення працівників.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежного повідомлення про наступне звільнення, спростовуються наявним у матеріалах справи персональним попередженням ОСОБА_2 про звільнення згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України від 25.10.2017 року, з яким позивач ознайомлений 27.10.2017.(а.с. 59).

Посилання ОСОБА_2 на те, що при звільненні він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу продуктивність праці і кваліфікацію у порівнянні з іншими працівниками, які не мають належної освіти, стажу роботи страховим експертом, колегія судів вважає помилковими виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 50 зі змінами, внесеними постановою від 14.12.2018 № 63, структура робочих органів Фонду соціального страхування України з 01.01.2018 зазнала змін, в тому числі через припинення ряду відокремлених підрозділів робочих органів виконавчої дирекції Фонду. Зокрема, з 01.01.2018 підлягало припиненню Зіньківське відділення, де на посаді спеціаліста І категорії ОСОБА_2 працював до звільнення. Тому весь штат цього відділення, в тому числі посада спеціаліста І категорії, підлягав скороченню.

Кадровою комісією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області під час проведення заходів із скорочення чисельності і штату працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці досліджувалися умови кваліфікації і ефективності праці усіх працівників, в тому числі Зіньківського відділення.

З копії витягу із протоколу№ 4 від 19.12.2017 року вбачається, що комісією із кадрових питань було встановлено, що ОСОБА_2 (стаж роботи в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування - 4 місяці, стаж спеціаліста з охорони праці 13 років 1 місяць) переважного права на залишення на роботі не має. За рівних умов щодо наявності освіти відповідного профілю та рівня інші працівники Зіньківського відділення Управління мали більш високі показники ефективності роботи. Зокрема, за досвідом роботи в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, зважаючи на досконале володіння нормативною базою та практичними навичками роботи з усіх напрямків статутної діяльності Фонду, враховуючи якість виконуваної роботи, переваги щодо залишення на роботі із пропозиції зайняти посади у Диканському відділенні Відповідача надані:

-ОСОБА_4, головному бухгалтеру Зіньківського відділення Відповідача, яка має стаж роботи в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування 17 років;

-ОСОБА_5, головному спеціалісту Зіньківського відділення Управління, який має стаж роботи в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування 17 років 4 місяці. (а.с. 66)

Посада страхового експерта з охорони праці, на яку претендує позивач, була відсутня у Зіньківському відділенні Управління, така посада передбачена штатним розписом іншого, Диканського відділення Управління.(а.с. 51).

Відповідно до абз. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників якщо таке право не використовувалося власником або уповноваженим органом.

Право перестановки (перегрупування) було використано відповідачем щодо іншого працівника - ОСОБА_5, якого з посади головного спеціаліста Зіньківського відділення Відповідача було переведено на посаду страхового експерта з охорони праці Диканського відділення Управління.

Крім того, посилання позивача на те, що за вимогами ч. 2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р., саме в нього були всі підстави для зайняття посади страхового експерта, спростовуються наступним.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Закону № 1105 страховими експертами з охорони праці можуть бути особи з вищою спеціальною освітою за фахом спеціаліста охорони праці або особи з вищою технічною або медичною освітою, які мають стаж практичної роботи на підприємстві не менше трьох років та відповідне посвідчення, яке видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

З огляду на копії диплома про освіту та трудової книжки, залучених до матеріалів справи, позивач має вищу технічну освіту, достатній стаж практичної роботи на підприємстві. Але, посвідчення видане, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці у позивача, відсутнє. (а.с. 12-14).

З копій посвідчень наявних в матеріалах справи вбачається, що вони видані позивачу, як інженеру з охорони праці ТОВ «СП «Агро-КО», а не страховому експерту з охорони праці робочого органу Фонду, а також відповідають формі, встановленій у Додатку 3 Положення № 48. (а.с. 18-20)

При стажі роботи у галузі охорони праці 13 років 1 місяць, з яких тільки 4 місяці у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, позивач не мав переваг щодо кваліфікації та ефективності праці відносно ОСОБА_5, стаж роботи якого у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування станом на грудень 2017 року складав більше 17 років.(а.с. 66-67)

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382-384, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ А.І. Дорош

копія вірно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області__________________________________