У Х В А Л А

22 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1992/16-ц

провадження № 61-48666ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировича на постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року Фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ«Бурка В. В.») звернулося до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначало, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Не погоджуючись із судовим рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження за його позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині. Посилаючись на те, що Галицьким районним судом м. Львова прийнято незаконне рішення, яке принижує ділову репутацію фермерського господарства, просив суд стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ФГ«Бурка В. В.» задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції. Провадження у справі за позовом ФГ «Бурки В. В.» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрито.

11 грудня 2018 року представник ФГ «Бурки В. В.» - Бурка В. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 8, 22, 40, 55, 56, 151-2 Конституції України, статей 16, 91 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), статті 4 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 12, 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції 2016 року), статті 5, частини другої статті 10, статей 15, 19, 28, 30, 48, 81 ЦПК України. Вказує, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки доводам позивача про те, що спір не пов'язаний з договірними відносинами, а тому не підсудний господарському суду.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 ГПК України (у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачалось, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК Українипередбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК Українипередбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Повноваження Державної казначейської служби України визначаються положення про Державну казначейську службу України.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Перевіряючи обставини справи апеляційний суд встановив, що ФГ «Бурка В.В.» просить відшкодувати моральну шкоду, завдану діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Висновки апеляційного суду відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 березня 2018 року (справа №461/1930/16-ц, касаційне провадження 14-60цс18).

Постійною колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не встановлено порушень вимог цивільного процесуального закону судом апеляційної інстанції щодо визначення суб'єктної підсудності. Тому доводи заявника щодо не правильного визначення судом апеляційної інстанції характеру спірних правовідносин є безпідставними, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені представником ФГ «Бурки В. В.» - Буркою В. Ву касаційній скарзі не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировича на постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: А.С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик