Постанова

Іменем України

06 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 285/2748/16-ц

провадження № 61-13472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Заполовської Т. Г. та постанову апеляційного суду Житомирської області 05 лютого 2018 року у складі суддів: Трояновської Г. С., Коломієць О. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1. На суміжній ділянці в будинку 29 проживає відповідач, який є його власником, та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок. Межа між вказаними будинками проходить по паркану із металевої сітки рабиці, яку відповідач самовільно демонтував, засипав рів, який знаходився на земельній ділянці позивача будівельним сміттям та поклав на цьому місці тротуарну плитку. Крім цього позивач зазначав, що неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування з приводу відсутності на дворовій вбиральні, сараї та будинку відповідача засобів водовідведення, що стало причиною потрапляння стічних вод на його земельну ділянку.

Позивач просив:

зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить йому на праві приватної власності, а саме: прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку, звільнивши від них земельну ділянку до місця встановлення сітки рабиці;

зобов'язати відповідача за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями № 27 та АДРЕСА_2;

зобов'язати відповідача облаштувати покрівлі на дворовій вбиральні, сараї та житловому будинку АДРЕСА_2 зі сторони суміжної з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 водозливним лотком і системою організованого водостоку зливних вод.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_4. на праві приватної власності, за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями № 27 та АДРЕСА_2. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_5 було самовільно демонтовано сітку рабицю, яку встановлено на межі земельних ділянок, а тому порушене право позивача на належне користування його земельною ділянкою підлягає захисту. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про прибирання будівельного сміття та тротуарної плитки з землі позивача між сіткою рабицею та парканом з металопрофілю, оскільки відповідач прибрав вказане будівельне сміття. З урахуванням того, що під час розгляду справи відповідач в добровільному порядку усунув негативний вплив стічних вод на земельну ділянку позивача, тому у суду не було підстав для повторного покладення на нього цього обов'язку.

Постановою апеляційного суду Житомирської області 05 лютого 2018 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 в частині зобов'язання ОСОБА_5 за власні кошти відновити паркан та відмови у задоволенні позову в частині зобов'язання прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку скасовано, зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_4. на праві приватної власності - прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку уздовж встановленого ОСОБА_4. паркану з металопрофілю з боку домоволодіння ОСОБА_5 У задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_5 за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями № 27 та АДРЕСА_2 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що металева сітка була встановлена відповідачем, тобто не є власністю позивача, а тому права останнього демонтажем цього паркану не порушуються. Позивачем не надано доказів того, що металева сітка-рабиця була встановлена ним та за його кошти. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились надані позивачем фотознімки, які свідчать, що будівельне сміття не було у повному обсязі прибране відповідачем, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

У березні 2018 року ОСОБА_4. подав касаційну скаргу, у якій просив:

скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в позові про зобов'язання відповідача за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці і залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким ця частина позову задоволена;

скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зобов'язання відповідача облаштувати покрівлі на сараї та житловому будинку АДРЕСА_2 зі сторони суміжної з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 водозливним лотком і системою організованого водостоку зливних вод та винести нове рішення про задоволення позову в цій частині;

змінити резолютивну частину постанови апеляційного суду в частині зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_4. на праві приватної власності - прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку уздовж встановленого ОСОБА_4. паркану з металопрофілю з боку домоволодіння ОСОБА_5 виклавши її наступним чином: «зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить позивачу на праві приватної власності - прибрати залишені на межі земельних ділянок частини цегли з бетоном». Посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги вказував, що судами не враховано, що позивач не надав згоди ОСОБА_5 на ліквідування спірної металевої сітки, а тому останній не мав права її знімати. Крім того, ОСОБА_5 не зробив організований водостік, щоб стічні води не стікали на суміжну земельну ділянку.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін. Вважає, що суди врахували всі істотні обставини справи та ухвалили правильні рішення.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що позивач ОСОБА_4. є власником житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Новоград-Волинський, Житомирської області та земельної ділянки, на якій він розташований. Відповідач ОСОБА_5 є користувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований його житловий будинок № 29.

Суди встановили, що межі суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін, встановлені при проведенні землевпорядних робіт по виготовленню технічної документації під час приватизації земельної ділянки попереднім власником, у якого ОСОБА_4. придбав земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди у 2003 році, а також підтверджені компетентними органами при розгляді спору між ОСОБА_4. та ОСОБА_5 щодо меж земельних ділянок.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем також не надано доказів того, що металева сітка рабиця була встановлена позивачем та за його кошти. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що існують межові знаки у вигляді стовпчиків на межі земельних ділянок сторін.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Встановивши, металева сітка рабиця не є власністю позивача, а тому права останнього її демонтажем не порушуються, апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні цієї частини позову.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Встановивши, що будівельне сміття не було у повному обсязі прибране відповідачем, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення цієї частини позову.

Суди встановили, що під час розгляду справи відповідач облаштував систему водовідведення на будинку, сараї та дворовій вбиральні, тобто в добровільному порядку усунув негативний вплив стічних вод на земельну ділянку позивача.

Встановивши, що відповідач в добровільному порядку усунув негативний вплив стічних вод на земельну ділянку позивача, суди обґрунтовано відмовив в задоволенні цієї частини позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року в не скасованій частині та постанову апеляційного суду Житомирської області 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель