Ухвала

22 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 1505/4440/2012

провадження № 61-10607ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, неодноразово уточненим, в якому просив у порядку припинення права власності ОСОБА_5 на 2/10 частини спільного нерухомого майна, визнати за ним право власності на 4/10 частини житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1, загальною площею 33, 0 кв. м, що складається з кухні № 2-1, площею 5, 4 кв. м, житлової кімнати № 2-2, площею 11, 1 кв. м, житлової кімнати № 2-3, площею 16, 5 кв. м; стягнути з нього на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 2/10 частини зазначеного житлового будинку у розмірі 29 049, 00 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/10 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 під літерою «А», у складі таких приміщень: кухню № 2-1, площею 5, 4 кв. м; житлову кімнату № 2-2, площею 11, 1 кв. м; житлову кімнату № 2-3, площею 16, 5 кв. м; разом загальна площа приміщень складає 33, 00 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 2/10 частин зазначеного житлового будинку у розмірі 44 472, 78 грн. Роз'яснено сторонам, що за вирішенням питання поділу інших спірних приміщень мають звернутися до суду після визначення їх правового статусу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року в частині відмови у стягненні грошової компенсації вартості гаража змінено щодо обґрунтування підстав відмови в задоволенні зазначених позовних вимог; в іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_5, не погодившись із зазначеним рішенням апеляційного суду, у лютому 2018 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Після отримання матеріалів цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду, суддею-доповідачем виявлено, що касаційне провадження за зазначеною касаційною скаргою відкрито помилково, оскільки її подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762, 00 грн.

Ціна позову у цій справі про визнання права власності за позивачем на 4/10 частини житлового будинку та стягнення з нього на користь ОСОБА_5 грошової компенсації ринкової вартості 2/10 частин житлового будинку у розмірі 29 049, 00 грн становить 87 147, 00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Верховним Судом враховано, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, ОСОБА_6, про визнання права власності та стягнення компенсації вартості майна закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик