РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

19 грудня 2018 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, який зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями, -

за участі позивача ОСОБА_1,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що, вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 11 жовтня 2000 року та договору дарування від 13 жовтня 2000 року. В належній їй квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який фактично там не проживає з 2012 року, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Таким чином, позивач є власником зазначеної квартири, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у звязку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі №2 в будинку №15 на вул. Садово-Набережна, м. Сватове, і хоча відповідач ОСОБА_2 є її онуком, він не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів. Відповідач з 2012 року фактично проживає на території Російської Федерації, добровільно вирішити спір не можливо, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд усунути порушення її права власності та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку №15 по вул. Садово-Набережна, м. Сватове, Луганської області.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2018 року було призначено підготовче судове засідання на 14 листопада 2018 року та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 14 листопада 2018 року справу було призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Позивач ОСОБА_1 допитана, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, пояснила, що ОСОБА_2 її онук, з 2012 року за адресою реєстрації він не проживає, ніяких відносин вони не підтримують. Відповідач участі в утриманні квартири, сплаті комунальних платежів не бере.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона сусідка позивача, та їй відомо, що ОСОБА_2 не мешкає з бабусею близько 6 років, не допомагає їй у сплаті комунальних послуг та утримання квартири.

Свідок ОСОБА_4 надала пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_3

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, дата реєстрації 10.03.2016 року (а.с. 15), позивачу ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за № 2880, посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори,договору дарування від 13 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори(а.с. 7-8) квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно копії домової книги на будинок № 15/2, розташований по вул. Садово-Набережна, м. Сватове, Луганської області, з 06.04.2006 року за вищевказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-14).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом її сімї, та у звязку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Садово-Набережна, буд.№15, кв.№2. Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сімї позивача. Відповідач не проживає в квартирі позивача близько шести років, обов'язків щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.150,405 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_2, який зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку №15 по вул. Садово-Набережна у місті Сватове, Луганської області.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текс рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя А.С. Река