Справа № 310/6605/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 09 лютого 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком, і він дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. ОСОБА_2 належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, в звязку із чим станом на 31 липня 2017 року має заборгованість в розмірі 34 090,36 грн., яка складається із наступного: 922,13 грн. заборгованість за кредитом, 27 068,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 599,54 грн. штраф (процентна складова), і яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені.

Ухвалою від 29 березня 2018 року вказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка позовні вимоги вважає необґрунтованими і незаконними з огляду на наступне. ОСОБА_2, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до відділення «ПриватБанку», розташованого в Іллічівському районі м. Маріуполя із заявою про відкриття рахунку і отримання картки для виплати заробітної плати, їй було видано дві пластикові картки. В позові відповідач стверджує про укладення з відповідачкою кредитного договору, в якості доказів ним було надано не засвідчену ксерокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та не засвідчену ксерокопію довідки про умови кредитування ОСОБА_3, з яких вбачається, що процентна ставка становить 10 % річних, а не 30 %, як вказано в позові. Крім зазначеного, позивачем не вказано строк дії картки, що має суттєве значення для вирішення справи. Позивачем в порушення ст. 95 ЦПК України не зазначено про наявність у нього оригіналів вищевказаних документів, їх місцезнаходження, тому ці докази не можуть братися до уваги. Крім цього, при видачі кредитної картки мав бути відкритий відповідний банківський рахунок для отримання заробітної плати на імя ОСОБА_2, але з доданих документів не вбачається наявності договору на відкриття банківського рахунку, укладеного між позивачем та відповідачкою станом на 2011 рік. Додатком № 8 до позовної заяви надано Банківську ліцензію, видану НБУ на імя КБ «ПриватБанк» від 05 жовтня 2011 року № 22, в той час, як позивач стверджує факт отримання відповідачкою кредиту 09 лютого 2011 року. Таким чином, позивачем не доведено наявність підстав для видачі кредитів населенню станом на лютий 2011 року. Позивачем також не надано кредитної справи на ОСОБА_2, не надано належного підтвердження цільового призначення рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», з якого здійснювалось зарахування коштів на рахунок відповідачки, інформації, чи були ці кошти передбачені для кредитування банком. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводиться антитерористична операція. Місто Маріуполь віднесено до такого переліку, тому, оскільки відповідачка постійно мешкає в м. Маріуполі, нарахування штрафів та пені на суму заборгованості за кредитним договором є неправомірним. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що, підписавши цю заяву, позивачка ознайомилась з вказаними Умовами, приєдналась і зобовязується їх виконувати. Таким чином, заява про приєднання до Умов і Правил складає договір банківського обслуговування. На підставі поданої заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок № 707654. З огляду на положення ч. 3 ст. 203, з використанням ст. 1054 ЦК України саме відповідачка повинна довести, що вона не підписувала кредитний договір та надати належні і допустимі докази на спростування цієї обставини. До матеріалів позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка власноруч підписана відповідачкою, та з якої вбачається, що ОСОБА_2 встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. З наданої суду виписки по картковому рахунку чітко вбачається, що відповідачці був встановлений кредитний ліміт, вона користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. ОСОБА_2 частково сплачувала заборгованість за договором. У відповідності зі ст. 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заперечення відповідачки про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Оскільки договір оформлений 09 лютого 2011 року, остання звірка паспортних даних здійснювалась саме при укладенні договору, то при подачі позову до суду у позивача була відсутня інформація щодо місця проживання відповідачки, а тому у банку були відсутні будь-які підстави для застосування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до укладеного із ПАТ КБ «Приватбанк» договору б/н від 09 лютого 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду копію анкети-заяви ОСОБА_3 від 09 лютого 2011 року, яка свідчить про те, що остання ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, зазначена заява є договором між банком та нею про надання банківських послуг.

Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надав відповідачці картку та кредитні кошти. Відповідачка не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свої зобовязання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачкою допущені порушення зобовязання за кредитним договором, і вона станом на 31 липня 2017 року має заборгованість в розмірі 31 990,82 грн., яка складається із наступного:

- 922,13 грн. заборгованість за кредитом,

- 27 068,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 4 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Суд зазначає, що складова заборгованості відповідачки перед банком у цій справі за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 27 068,69 грн., хоча і має назву «заборгованість за пенею та комісією», але фактично є виключно заборгованістю за пенею, що підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг.

Нараховані банком відповідачці у цій справі за вищезазначеним кредитним договором штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 599,54 грн. - штраф (процентна складова) дійсно передбачені п. 2.1.11.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, необхідно відмовити банку у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 в частині стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 599,54 грн. (процентна складова).

У відзиві на позовну заяву представником відповідачки зазначено, що банком не надано суду ліцензію, відповідно до якої позивач мав право здійснювати видачу кредитів населенню станом на лютий 2011 року; з довідки про умови кредитування ОСОБА_3 вбачається, що процентна ставка становить 10 % річних, а не 30 %, як зазначено в позові; позивачем не вказано строк дії картки, що має суттєве значення для вирішення справи; банком в порушення ст. 95 ЦПК України не зазначено про наявність у нього оригіналів вищевказаних документів, їх місцезнаходження, тому ці докази не можуть братися до уваги.

З такими твердженнями представника позивача погодитися не можна.

До відповіді на відзив позивачем надано суду копію дозволу № 22-3, виданого ПАТ КБ «ПриватБанк», який має банківську ліцензію за номером 22, видану НБУ 29 липня 2009 року, на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», яка підтверджує повноваження позивача на здійснення видачі кредитів населенню.

У відповідності із довідкою від 07 травня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180422/0756, клієнт ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 09 лютого 2011 року отримала картки № 707654 та № 132293, остання з яких має термін дії до останнього дня липня 2016 року.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості за договором від 09 лютого 2011 року, відповідачка використовувала картку для розрахунків до грудня 2013 року, що свідчить про той факт, що кредитний договір відповідачкою був укладений, картка нею була отримана.

Щодо незгоди представника відповідачки із зазначенням позивачем відсотків 30 % замість 10 %, як вказано в довідці про умови кредитування, суд зазначає, що відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка власноруч підписана відповідачкою, поточна процентна ставка відповідачці встановлена в розмірі 2,5 % на місяць, що складає 30 % на рік (2,5 % х 12 міс.).

Твердження представника відповідачки про порушення позивачем ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої банком не вказано про наявність у нього оригіналів наданих суду копій документів, їх місцезнаходження, є неспроможним, оскільки вказана вимога передбачена ЦПК України в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, в той час, як позовну заяву про стягнення грошових сум з ОСОБА_4 ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано 25 вересня 2017 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року № 189-VІІІ, від 2 березня 2015 року № 222-VIII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Виходячи з вищенаведеної норми, підставою для застосування вказаного Закону є: 1) реєстрація та місце проживання в населених пунктах, визначених КМУ, де проводиться АТО; 2) переселення з 14 квітня 2014 року з вказаних населених пунктів.

Як вбачається з паспорту відповідачки, ОСОБА_2 з 06 вересня 2000 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 поле, вул. Степова, буд. 4. Згідно акту від 29 грудня 2017 року ОСОБА_2 разом з дітьми проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, відповідачка не є особою, яка зареєстрована та проживає або переселилася з 14 квітня 2014 року з визначеного КМУ населеного пункту, в якому проводиться антитерористична операція.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Під час розгляду справи відповідачка та її представник відповідних заяв про застосування строку позовної давності не заявляли, представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що вважає недоцільним звертатися з такою заявою, оскільки вимоги банку взагалі є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачкою за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 31 990,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. (платіжне доручення від 13 вересня 2017 року).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: 71140, Запорізька область, Бердянський район, с. Червоне поле, вул. Степова, буд.4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат)) заборгованість за кредитним договором б/н від 09 лютого 2011 року у розмірі 31 990,82 грн. 36 коп., судовий збір в розмірі 1 600 грн., а всього 33 590 (тридцять три тисячі пятсот девяносто) грн. 82 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5