АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1371/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів судової палати в цивільних справах: Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача Алексєєнко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року, ухваленого суддею Орендарчук М.П. (повний текст виготовлено 13 червня 2018 року), у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із позовом до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.01.2018 року він був звільнений з посади молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Перед звільненням, за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання службових обов'язків), наказом директора інтернату від 04.01.2018 йому оголошено догану. Підставою застосування дисциплінарного стягнення став акт про неналежне виконання службових обов'язків від 28.12.2017 року.

До 22.01.2018 року жодних претензій йому не пред'являлось, але не бажаючи терпіти безпідставних звинувачень з боку директора закладу він вимушений був написати заяву про звільнення за власним бажанням, яку передав особисто директору.

Проте, 22.01.2018 року винесено наказ про його звільнення, фактично накладено стягнення за ті ж дії, стягнення за які накладено наказом від 04.01.2018 року.

Своє звільнення вважає незаконним, а себе таким, що підлягає поновленню на роботі. Позивач просив суд поновити його на посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату заробітну плату за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі і стягнення заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 12 червня 2018 року, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, що виявились у порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги повністю - поновити на роботі на посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_5 є підставним, проведеним відповідачем відповідно до вимог закону та в межах процедури звільнення, передбаченої трудовим законодавством України, а тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_5 на роботі.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Вікторівським психоневрологічним інтернатом, займаючи посаду молодшої медичної сестри - палатної, з 1996 року.

Наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 22.01.2018 року № 1/1, ОСОБА_5, молодшу медичну сестру палатну звільнено з займаної посади 23 січня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.(а.с.6,22).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України)..

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пунктах 22, 23 постанови від 06. 11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи до держані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Встановлено, що підставою для звільнення позивача ОСОБА_5 з займаної посади молодшої медичної сестри палатної за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 22.01.2018 року № 1/1, є: акт про неналежне виконання обов'язків ОСОБА_5 від 28.12.2017 року; пояснення ОСОБА_5 від 02.01.2018 року; наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 04.01.2018 року №5/3; акт про відмову від підпису ОСОБА_5 від 05.01.2018 року; доповідна сестри-господарки про неналежне виконання обов'язків ОСОБА_5 від 26.12.2017 року; акт відмови від пояснення ОСОБА_5 від 05.01.2018 року; згода профспілкового комітету (протокол №16 від 11.01.2018 року).

Аналізуючи зазначені у наказі № 1/1 від 22.01.2018 року підстави для звільнення позивача ОСОБА_5 з займаної посади молодшої медичної сестри палатної за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у наказі даних систематичного невиконання без поважних причин позивачем посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Акт про неналежне виконання обов'язків ОСОБА_5 від 28.12.2017 року; пояснення ОСОБА_5 від 02.01.2018 року; наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 04.01.2018 року №5/3; акт про відмову від підпису ОСОБА_5 від 05.01.2018 року; доповідна сестри-господарки про неналежне виконання обов'язків ОСОБА_5 від 26.12.2017 року; акт відмови від пояснення ОСОБА_5 від 05.01.2018 року; згода профспілкового комітету (протокол №16 від 11.01.2018 року) - не свідчать про систематичне невиконання без поважних причин позивачем посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В наказі № 1/1 від 22.01.2018 року відсутня, як підстава для звільнення позивача з займаної посади - наказ №166/3 від 05.12.2017 року про оголошення ОСОБА_5 догани за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання службових обов'язків), на які посилається сторона відповідача в відзиві на позовну заяву (а.с.10-11) та відзиві на апеляційну скаргу, а суд першої інстанції в ухваленому рішенні.

Аналізуючи накази №166/3 від 05.12.2017 року та №5/3 від 04.01.2018 року про оголошення ОСОБА_5 доган за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання службових обов'язків), колегія суддів виходить з наступного.

Так, наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 05.12.2017 року № 166/3 молодшій медичній сестрі палатній ОСОБА_5 за неналежне виконання службових обов'язків оголошено догану. Підставами застосування вказаного стягнення є: акт про неналежне виконання службових обов'язків від 23.11.2017 року №1; пояснююча записка ОСОБА_5 від 28.11.2017 року. (а.с.14).

В акті від 23.11.2017 року зазначено, що на першому поверсі зміну здавав молодший працівник ОСОБА_5 При перевірці було виявлено такі недоліки: підлога в коридорах та кімнатах була помита не якісно; ігровий куточок не прибраний взагалі; в санвузлах на поверсі та карантинній кімнаті унітази також не якісно помиті. (а.с.12).

З пояснення ОСОБА_5 від 28.11.2017 року вбачається, що 23.11.2017 року він здав погано зміну через те, що сам працював на першому поверсі.(а.с.13).

Встановлено, що після винесення догани за неналежне виконання службових обов'язків (наказ № 166/3 від 05.12.2017 року), позивач 08.12.2017 року звертався до відповідача з проханням надати йому належні документи стосовно норм прибирання, виробітку за його посадою (щодо площі койко-місць). (а.с.57 зворот)

Відповідачем, на звернення позивача, надана відповідь з посиланням на нормативно-правові акти, якими керується відповідач при нормуванні навантаження молодшого медпрацівника психоневрологічного інтернату, разом з тим, відповідачем не надана конкретна відповідь стосовно норм прибирання, виробітку за посадою позивача. (а.с.57). Не надано належних та допустимих доказів про це і до суду першої і апеляційної інстанції, як і доказів при притягненні до дисциплінарної відповідальності щодо ступеня тяжкості вчиненого проступку, про заподіяну шкоду, попереднє відношення до роботи з 1996 року.

Суд першої інстанції погодився з позицією відповідача про те, що позивач без поважних причин не належно виконував службові обов'язки передбачені пунктами 1, 2, 5, 6 розділу 1, пунктом 2 розділу 2 Посадової інструкція молодшої медичної сестри палатної (в редакціях від 02.11.2016 року та від 06.11.2017 року), підпунктами 16.2, 16.3, 16.11, 18 пункту 16 розділу III Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату, які є складовою частиною колективного договору та позивачу правомірно оголошено догану відповідно до наказу № 166/3 від 05.12.2017 року.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з того, що в порушення вимог КЗпП України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пунктах 22, 23 постанови від 06. 11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» - відповідач в наказі не вказав, а суд першої інстанції в судовому засіданні, не з'ясував, в чому конкретно проявилось порушення, чи могло воно бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу №166/3 від 05.12.2017 року. Не доведено зазначені обставини відповідачем і в суді апеляційної інстанції.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що посилаючись на невиконання позивачем обов'язків, передбачених пунктами 1, 2, 5, 6 розділу 1, пунктом 2 розділу 2 Посадової інструкція молодшої медичної сестри палатної, зокрема в пункті 2 розділу 2 Посадової інструкції зазначено, що молодша медична сестра палатна під час прибирання зобов'язана: робити вологе прибирання коридорів, туалетів, актового залу, із застосуванням дизенфікуючих засобів, 4 рази на день; робити вологе прибирання житлових кімнат, із застосуванням дизенфікуючих засобів, 2 рази на день та провітрювати кімнати - згідно графіка.(а.с.23-24).

Відповідачем не надано в розпорядження суду першої і апеляційної інстанції, а також позивачу належних та допустимих доказів наявності і обізнаності позивача щодо наявності графіка проведення зазначених вище робіт та невиконання позивачем своїх обов'язків саме без поважних причин.

Твердження позивача про поважність причини неякісного прибирання у зв'язку з тим, що він працював сам, без інших працівників, також не спростовано відповідачем.

Колегія суддів приходить до висновку, що наказ директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 05.12.2017 № 166/3, яким молодшій медичній сестрі палатній ОСОБА_5 за неналежне виконання службових обов'язків оголошено догану - є незаконним та необґрунтованим.

Встановлено, що згідно наказу №5/3 від 04.01.2018 року ОСОБА_5 за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання службових обов'язків) оголошено догану на підставі акту про неналежне виконання посадових обов'язків від 28.12.2017 року; пояснення ОСОБА_5 (а.с.17).

З акту від 28.12.2017 року вбачається, що 28.12.2017 року в житловому корпусі №1 на другому поверсі проведено перевірку передачі зміни молодшими медичними працівниками ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 При перевірці було виявлено недоліки в роботі: на коридорі неякісно помита підлога; в деяких кімнатах на підвіконниках був не витертий порох. На зауваження надала комісія по виконанню функціональних обов'язків молодший медичний працівник ОСОБА_5 відреагував грубою нецензурною лайкою. Також 26.12.2017 року при передачі зміни у вечері після денного чергування було комісією дане зауваження по кімнаті №11 (не витертий порох на підвіконнику, шафі, телевізорі) на яке було також в бік комісії дана відповідь агресивною нецензурною лайкою. (а.с.15).

В поясненні ОСОБА_5 від 02.01.2018 року зазначено, що 28.12.2017 року при передачі зміни він не висловлювався до заступника директора нецензурними словами, такого не було. (а.с.16).

Аналізуючи підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5 за порушення трудової дисципліни відповідно до наказу №5/3 від 04.01.2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що він є незаконним та необґрунтованим, оскільки в порушення вимог КЗпП України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пунктах 22, 23 постанови від 06. 11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» - відповідач в наказі не вказав, а суд першої інстанції в судовому засіданні, не з'ясував, в чому конкретно проявилось порушення, чи могло воно бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до зазначеного наказу. В акті від 28.12.2017 року відображено про неякісне прибирання, як ОСОБА_5 - так і іншими молодшими медичними працівниками: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що мало місце 26.12.201 року та 28.12.2017 року і про виловлювання ОСОБА_5 нецензурною лайкою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість і незаконність наказу директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 22.01.2018 № 1/1 про звільнення ОСОБА_5 з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України та про необхідність поновлення ОСОБА_5 на посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, з 23 січня 2018 року.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Вирішуючи питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів погоджується з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 з 23.01.2018 року по 05.06.2018 року, наданий представником позивача (а.с.58), який проведено у відповідності до положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 15469 грн. 32 коп., а одномісячний заробіток, який підлягає до негайного виконання - 3491 грн. 06 коп., без урахування податків і обов'язкових платежів.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольняє, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року у даній цивільній справі скасовує та ухвалює нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_5 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольняє. Поновляє ОСОБА_5 на посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, з 23 січня 2018 року. Стягує з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 січня 2018 року по 05 червня 2018 року в сумі 15460 грн. 32 коп. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3491 грн. 06 коп. звертає до негайного виконання.

У відповідності до вимог ст.ст.141, 382 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Вікторівського психоневрологічного інтернату на спеціальний рахунок державного бюджету України судовий збір в сумі 3524 грн.

Керуючись ст.ст. 258,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року, ухваленого суддею Орендарчук М.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 на посаді молодшої медичної сестри - палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, з 23 січня 2018 року.

Стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 січня 2018 року по 05 червня 2018 року в сумі 15460 грн. 32 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3491 грн. 06 коп. - звернути до негайного виконання.

Стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату на спеціальний рахунок державного бюджету України судовий збір в сумі 3524 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.3 ч.2 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2018 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.