Справа № 635/7650/17
Провадження № 2/635/851/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Токарєвої Н.М.,
секретар судового засідання - Антонян М.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1,
представник позивача - адвокат ОСОБА_3,
діє на підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 17 липня 2017 року,
відповідач - ОСОБА_4,
відповідач -ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6,
розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого володіння, -
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційний № 1058, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, Васищевська селищна рада, садівниче товариство Студенок, земельна ділянка № 101, площа - 0,0545 га. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційний № 1529, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 купив земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, провулок Кірова, земельна ділянка № 7, площа - 0,8114 га.
Зазначені земельні ділянки вибули із володіння ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 на підставі судових рішень в цивільній справі № 645/1145/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції.
Так, 06 квітня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, стягнувши з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 1326527,09грн. (один мільйон триста двадцять шість тисяч пятсот двадцять сім гривень девять копійок); стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 3654,00грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні).
19 грудня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова виніс ухвалу, якою задовольнив заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_11 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, скасував заочне рішення від 06 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції.
26 вересня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 про зміну способу і порядку виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції. Судова колегія ухвалила: Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити. Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року - скасувати. Справу повернути до того ж суду на новий розгляд.
29 листопада 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі розглянув заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 про зміну способу і порядку виконання заочного рішення суду від 06.04.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції. Суд ухвалив: у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 про зміну способу і порядку виконання заочного рішення суду від 06.04.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції. - відмовити.
Позивач в судове засідання не зявився. Від представника позивача адвоката ОСОБА_3, який діє за довіреністю від 17 липня 2017 року, до суду надійшла заява, в якій останній просить суд розглядати дану справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує у разі повторної неявки у судове засідання без поважних причин відповідачів та третьої особи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою його представником у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи, які належно повідомлялися про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, зясувавши всі фактичні обставини, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.
Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, Васищевська селищна рада, садівниче товариство Студенок, земельна ділянка № 101; площа - 0,0545 га., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційний № 1058.
17 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, провулок Кірова, земельна ділянка № 7; площа - 0,8114 га., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційний № 1529.
У відповідності із заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року в цивільній справі № 645/1145/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції. Стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, 02.03.1974р.н., іпн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 1326527,09грн. (один мільйон триста двадцять шість тисяч пятсот двадцять сім гривень девять копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 3654,00грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні).
У відповідності із ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року в цивільній справі № 645/1145/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, суд розглянув заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_11 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, та постановив заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_11 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції - задовольнити. Заочне рішення від 06 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції скасувано.
У відповідності до ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року в цивільній справі № 645/1145/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 про зміну способу і порядку виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року, скасовано ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року, справу повернуто до того ж суду на новий розгляд.
У відповідності із ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року в цивільній справі № 645/1145/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 про зміну способу і порядку виконання заочного рішення суду від 06.04.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції.
У відповідності зі ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
В статтях 13, 41 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує , усі суб'єкти права власності рівні перед законом, а держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Згідно із загальним правилом статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
У відповідності зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.06.2015 у справі № 6-348цс15, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, за яких власник зберігає право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Такою підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Добросовісне придбання, згідно зі ст.388 ЦК України, можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).
В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що у випадку якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Тобто, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.
У вказаній справі, судом встановлено, що спірне майно, а саме земельні ділянки, вибуло з володіння власника не з його волі на підставі судового рішення.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (справа № 6-146 цс 13 від 16.04.2014).
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) у даному випадку застосовуватися не може, оскільки між власником та набувачем майна відсутні договірні відносини.
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України.
Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договірних відносин не існує, позивач згоди на відчуження вказаного майна не надавав, спірне майно вибуло із власності позивача на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, а тому, позовні вимоги в частині витребування майна з володіння відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача підлягають задоволенню.
Судові витрати залишити за рахунок позивача, згідно письмової заяви його представника.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого володіння - задовольнити.
Відповідачами та третьою особою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1, зареєстрований у встановленому законом порядку, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 3/1, кв. 117, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1;
Відповідач - ОСОБА_4, зареєстрована у встановленому законом порядку, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 242, кв. 44, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;
Відповідач - ОСОБА_5, зареєстрована у встановленому законом порядку, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 28, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3;
Третя особа - ОСОБА_6, зареєстрований у встановленому законом порядку, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4.
Повний текст рішення складений 29 грудня 2018 року.
Суддя Н.М. Токарєва