Дата документу 18.12.2018 Справа № 326/1630/16-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 326/1630/16 Головуючий у І-й інстанції: Чапланова О.М.
Провадження № 22-ц/807/524/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між сторонами укладений кредитний договір № ZPP0AN57200692 від 26 серпня 2008 року, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 59370,53 грн. на термін до 25 серпня 2015 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 18 листопада 2016 року має заборгованість - 61220,77 грн., яка складається з наступного: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 12178,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2946,43 грн. - заборгованість за комісією; 35783,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2903,37 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26 серпня 2008 року у розмірі 61220,77 грн. та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26 серпня 2008 року станом на 18 листопада 2016 року в розмірі 42491 грн. 17 коп., яка складається з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 12178,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20 000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2903,37 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 956 грн. 46 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 15783,17 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2946,43 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність стягнення витрат банку за зберігання та утримання предмета застави, неналежну оцінку розрахунку заборгованості, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладеним між сторонами кредитно-заставним договором не передбачена сплата комісії та наявні підстави для зменшення розміру пені на підставі ст. 551 ЦК України.

В іншій частині суд першої інстанції вважав позовні вимоги доведеними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою, заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За приписами ч.1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № ZPP0AN57200692, за умовами якого загальний розмір кредиту складає 59370,53 грн., з яких: 54800 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; 2799,40 грн. - з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; 34 грн. - з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; 1644 грн. - з метою оплати винагороди на надання фінансового інструменту, 93,13 грн. - з метою оплати вартості поліса ОСЦПВ. Процентна ставка: 20,04 % річних (п.17.1.6). З метою виконання зобов'язань за п.3.4, позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 19595,80 грн. для сплати чергових страхових платежів (п.17.1.7).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором в заставу надано автомобіль DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві власності. Предмет застави, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, передається в заставу з усім його приладдям згідно технічної документації (п.17.9). Сторони погодились, що на дату підписання договору вартість предмета застави становить 54900 грн. (п.17.10).

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 21.05.2013 року заборгованість склала 47092,13 грн., у тому числі заборгованість: за кредитом - 38876,96 грн., по процентам за користування кредитом - 3998,91 грн., по комісії за користування кредитом - 765,89 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 969,79 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 2 230,58 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань заставний автомобіль був переданий представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» із зазначеною комплектністю, в тому числі з технічним паспортом на автомобіль, згідно акту від 08.06.2013 року. Зі змісту акту вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» доручено передати автомобіль на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості (а.с.92).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року, яке набрало законної сили 22.12.2013 року, було звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року, а саме: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року в розмірі 47092,13 грн. (а.с.146-147).

Після ухвалення вказаного рішення банк продовжував нараховувати пеню, штраф (процентна складова) та відсотки за користування кредитом за вказаним кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

21.04.2015 року заставний автомобіль було реалізовано та отримано ПАТ КБ «ПриватБанк» від його реалізації 68500 грн. (а.с.93).

Як встановлено судом, кошти, отримані від реалізації заставного автомобіля в сумі 68500 грн., були розподілені банком у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України, ч.2 ст. 589 ЦК України, п. 4.7 кредитно-заставного договору № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року.

Оскільки коштів в сумі 68 500 грн., отриманих ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.04.2015 року від реалізації заставного автомобіля, було недостатньо для погашення всієї кредитної заборгованості, непогашеною залишилась заборгованість, яка складалась з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 11900,30 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2839,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15669,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.154 зворотній бік - 158) та зі штрафів : 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2230,58 грн. - штраф (процентна складова), зазначених у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року (а.с.146-147).

Судом першої інстанції вірно вказано, що у зв'язку із наявністю залишку заборгованості зобов'язання відповідача за вказаним договором після реалізації заставного автомобіля не припинились, у зв'язку із чим банк продовжував нараховувати пеню, штраф (процентна складова) та відсотки за користування кредитом, визначивши борг станом на 18.11.2016 року в розмірі 61 220,77 грн., який за розрахунком позивача складається з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 12178,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2946,43 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 35783,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2903,37 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.154 зворотній бік - 158).

Суд першої інстанції дав вірну оцінку наданому розрахунку та виклав в рішенні обґрунтовані висновки щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що розподіл коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля, було проведено банком всупереч закону на власний розсуд, не є переконливими.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення з нього витрат за зберігання та утримання предмета застави на майданчику банку та пошук покупця, не може бути підставою для відмови у позові з огляду на наступне.

Згідно акту від 08.06.2013 року у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань за кредитно-заставним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року заставний автомобіль марки DAEWOO Nexia, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, був переданий представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію за ринковою ціною з направленням отриманих від продажу коштів на погашення заборгованості (а.с.92).

Пунктом 13.4 кредитно-заставного договору № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року передбачено обов'язок ОСОБА_3 співробітничати з банком у реалізації прав останнього щодо предмета застави.

Докази того, що відповідач сприяв у реалізації автомобіля та що автомобіль, як предмет застави, було реалізовано лише 21.04.2015 року з вини банку, ОСОБА_3 не надав ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков