печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5222/18-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2018 р. Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Лапцун В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука Віктора Петровича, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука Віктора Петровича, в якому просить відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями вказаного судді під час розгляду справи № 755/5301/16-ц, яку позивач визначає в сумі 597 729,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що суддя при розгляді справи неодноразово порушив п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що полягало в постановленні ухвали про залишення його позову без руху.

Згідно змісту позовних вимог, позивач фактично оспорює процесуальні дії судді у зв'язку з розглядом справи.

Ухвалою судді від 05 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для подання відзиву на позовну заяву (відзив); відповіді на відзив; заперечень; пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

30 травня 2018 року відповідно до розпорядження № 361 у зв'язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п'ятирічного строку, вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відзиву у встановлений ухвалою судді строк відповідачами не надано.

До проведення підготовчого судового засідання позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі будучи належним чином повідомленимив судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що вони не з'явився в судове засідання без поважних причин.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. ст. 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Найвищим судом у системі судоустрою України є Верховний Суд.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Поряд з цим, у низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Так, статтями 126, 129 Конституції встановлено, що судді при здійсненні правосуддя, незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 62 Конституції України матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або судді, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука Віктора Петровича, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді під час розгляду справи № 755/5301/16-ц, яку позивач визначає у розмірі 597 729,00 грн. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі необхідно закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 197, 200, 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука Віктора Петровича, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. А. Писанець