Провадження № 2/235/2605/18
Справа № 235/7498/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме з 16.01.1989р. по 22.09.1991р. та з 30.10.2000р. до 08.11.2018р. 08.11.2018 року був звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя. Під час виконання трудових обовязків з ним 16 липня 2018 року 01 годині 20 хвилин стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, він отримав політравму, в/косопоперечний перелом н/з лівої стегнової кістки зі зміщенням, з/косо-уламковий в/с перелом зовнішнього виростку лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням, гемартроз лівого колінного суглобу в/косий перелом зовнішньої щиколотки правої гомілки зі зміщенням, забиті розчавлені рани правої ступні, н/з лівого стегна, садно кінцівок, травматичний шок 1-2 ст. Після отриманої травми він тривалий час знаходився на лікуванні. Згідно висновку МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності та 70% втрати працездатності первинно строком з 08.11.2018 року до 01.12.2019 року. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, заподіяну моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 70 000 грн.

У встановлений судом строк представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив, в якому зазначила що заявлені позовні вимоги відповідач не визнає і вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують права та законні інтереси відповідача. В якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що внаслідок нещасного випадку на виробництві 16.07.2018 p., щодо якого складені відповідні акти за формою Н-5 та акт Н-1 від 10.09.2018року, він був травмований і внаслідок чого йому заподіяна моральна шкода, а також той факт, що згідно довідки МСЕК від 08.11.2018 року йому встановлено 70% втрати професійної працездатності, 2 група інвалідності до 01.12.2019р.

Згідно норм п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. У відповідності до норм ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 70% професійної працездатності та у зв'язку з цим до моральних страждань.

Згідно ст. 14 Правил безпеки у вугільних шахтах працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоровя в процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території підприємства,проходити попередні та періодичні медогляди. Працівник безпосередньо несе відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно п. 10 Акту Н-1 зазначено, що позивач порушив п.13.33, 13.34 «Технологічного паспорту на монтаж та експлуатацію підвісного монорейкового дизелевозу у виробках похилого поля за скидової частини пласта», п.1.11, 2.11.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт в шахті гірномонтажника підземного», п. І р. 4 гл. 5, п. 9 гл.5 р. 4 «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПОП 10.0-1.01-10, що зазначає , що позивач перед початком ведення робіт не привів своє робоче місце у безпечний стан. Ці ж факти підтверджені в складеному відповідно акті за формою Н-5, де в п. 6 висновку комісії зазначено, що «...комісія прийшла до висновку, що особами, дії яких так чи інакше привели до нещасного випадку є.... в тому числі ОСОБА_1А.».

Згідно ст. 41 Гірничого закону робітники зобовязані знати і виконувати правила поведінки в небезпечних умовах, не створювати небезпеку своїми діями.

Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, йому було роз'яснено під розпис його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній ( при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди Відповідач зазначає, що слід обовязково зясувати настання негативних змін вперше у житті позивача, можливість відновлення стану, який мав Позивач до настання 70% втрати працездатності.

Позивач не довів, які саме дії стали причиною заподіяння йому моральної шкоди ДП «ВК «Краснолиманська».

Згідно стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності.

Відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано.

Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак у чому саме полягає порушення законних прав Позивача з боку Відповідача Позивачем у позові не зазначено.

Згідно норм ст.12 ЗУ „Про охорону праці" відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови настання моральних втрат.

Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодуванню, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В рахунок вказаних вище обставин, в абз.1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації.

Всі досліджені матеріали підтверджують, що позивач не має доказових фактів, на підставі яких предявлено позов, бо не довів наявність субєктивного права, за захистом якого він звернувся, не довів, що воно дійсно порушено, не надав доказів, що підтверджують позов,а особливо не доказав, який є дійсно можливий вплив тих чи інших негативних емоцій (душевних переживань), що виникли у позивача до події, на характер дій чи стан позивача, щоб такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не став засобом безпідставного збагачення позивача.

Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоров'я та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача відсутні жодні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, пояснень у встановлений строк не надала.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносини.

Позивач працював на ДП ВК «Краснолиманська» з 16.01.1989р. по 22.09.1991р. та з 30.10.2000р. до 08.11.2018р. в якості електрослюсаря (слюсаря) чергового і по ремонту обладнання 3 розряду; електрослюсаря підземного 3, 4 розряду з повним робочим днем в шахті; прохідника підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті; горномонтажника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України.

16 липня 2018 року о 01 годині 20 хвилин під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, в результаті якого він отримав політравму, в/косопоперечний перелом н/з лівої стегнової кістки зі зміщенням, з/косо-уламковий в/с перелом зовнішнього виростку лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням, гемартроз лівого колінного суглобу в/косий перелом зовнішньої щиколотки правої гомілки зі зміщенням, забиті розчавлені рани правої ступні, н/з лівого стегна, садно кінцівок, травматичний шок 1-2 ст., про що було складено акт розслідування нещасного випадку, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 10.08.2018 р., та акт № 13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 10.08.2018 р.

Згідно довідки МСЕК Серія 12ААА № 067329 від 08.11.2018р. позивачу вперше встановлено 70% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 08.11.2018р. до 01.12.2019р., визначено потребу у медикаментозному, оперативному лікуванні, реабілітація у реабілітаційних відділеннях санаторіїв, встановлено другу групу інвалідності строком до 01.12.2019р.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з розясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ДП ВК «Краснолиманська», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, актами розслідування нещасних випадків, актів про нещасні випадки, пов'язані з виробництвом, довідок МСЕК.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоровя, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі, вік позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30 000 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та його наслідками, 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (семисот чотирьох) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське Донецької області, вулиця Перемоги,9 , .

Суддя Г.В. Назаренко