Ухвала

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 338/132/18

провадження № 61-46916ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання незаконним та часткове скасування рішення сесії сільської ради,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення сесії Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 30 листопада 1993 року «Про розгляд заяв жителів села на приватизацію землі» в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок площею 0,10 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і площею 0,55 га - для ведення підсобного господарства.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що оспорюване рішення сільської ради є незаконним, оскільки ОСОБА_2 не був користувачем переданих йому у власність земельних ділянок, а тому в сільської ради не було підстав для передачі йому цих земельних ділянок.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із встановлених у справі обставин, зокрема, того, що рішенням сесії Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 30 листопада 1993 року «Про розгляд заяв жителів села на приватизацію землі» жителям села Манява передано у приватну власність земельні ділянки, які перебували в їх користуванні, в тому числі й ОСОБА_2 передано земельну ділянку, площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та земельну ділянку, площею 0,55 га, для ведення підсобного господарства, користувачем яких він був після смерті його батьків.

05 листопада 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради від 30 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і для ведення підсобного господарства площею 0,55 га.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання незаконним та часткове скасування рішення сесії сільської ради.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько