Номер провадження: 22-ц/785/7182/18
Номер справи місцевого суду: 500/2395/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справа:

головуючого судді - Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до Селянського фермерського господарства «Чебана Петра Григорійовича», селянського фермерського господарства «Ніколенко Ігор Степанович», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_2 та товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода" (надалі - ТОВ "Злагода") звернулися до суду з позовом, предметом якого є: визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.02.2003р., укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3; визнання незаконною та скасування державної реєстрації плавзасобу ВИЛ-0224-К 1992 року випуску (несамохідне, К (+) П5 Т2 О [2] ПР понтон, '23,4', '8,4', '2,2'), проведеної 13.10.2017р. Державною службою України з питань безпеки на транспорті (надалі - Укртрансбезпека); витребування у відповідачів порому ВИЛ-0224-К 1992 року випуску (несамохідне, К (+) П5 Т2 О [2] ПР понтон, '23,4', '8,4', '2,2') (т.1, а.с. 1-25).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 27 серпня 2007 року він на підставі договору купівлі-продажу, укладеного зі ОСОБА_10, набув право власності на плавзасіб - ВИЛ-0224-К 1992 року випуску. 27 грудня 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору оренди №27/12-15, укладеного зі ОСОБА_8, яка діяла як директор ТОВ "Злагода", передав останньому в користування спірний плавзасіб - пором. 13 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_3, діючи через представника, подав до Укртрансбезпеки документи для реєстрації за ним належного позивачу порому. Того ж дня посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі сфальсифікованого договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та в.о. голови сільськогосподарського виробничого кооперативу "Кислицький" (надалі - СВК "Кислицький") ОСОБА_11, проведено реєстрацію порому за ОСОБА_3 Оскільки ОСОБА_11 був звільнений з СВК "Кислицький" у 2002 році, а у 2003 році вже був працевлаштований у ТОВ "Злагода" і тому не мав права підпису від СВК, позивач вважає, що договір, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстрований плавзасіб, є підробленим. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі здійснили напад на плавзасіб позивача, фактично заволодівши майном ОСОБА_2, останній змушений звернутися з позовом до суду, в тому числі з вимогою про його витребування.

10 травня 2018 року ТОВ "Злагода" подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на те, що відібраний у позивача пором перебував у користуванні товариства на підставі договору оренди та використовувався у господарській діяльності для перевезення працівників і тракторів, просило заборонити селянському (фермерському) господарству (надалі - СФГ) "Чебана Петра Григорійовича", СФГ "Ніколенко Ігор Степанович", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,а також іншим особам, з якими укладені будь-які господарські або інші договори, вчиняти будь-які дії, що перешкоджають здійсненню підприємницькій діяльності ТОВ "Злагода", а також вчиняти дії, спрямовані на вилучення, відчуження в будь-який спосіб (продаж, міна, дарування, застава тощо), охорону в будь-який спосіб, користування, передачу на зберігання третім особам рухомого майна, а саме порому бортовий номер ВИЛ 0224 К 1992 року випуску, несамохідне К (+) П5 Т2 О [2] ПР понтон, '23,4', '8,4', '2,2', який внаслідок підроблених документів змінив свої параметри на несамохідний понтон (пором) Кислицький, довжина з апарелями 33,4 м., довжина понтона без апарелів 28, 45 м., ширина - 8,6 м., висота борта - 2,2 м. (т.1, а.с. 92-97).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (т.1, а.с. 101-102).

10 червня 2018 року на вказану ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм ЦПК України, просив скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року та забезпечити позов у заявлений спосіб (т. 1, а.с. 104-126).

Скориставшись своїм правом подати відзив, відповідач ОСОБА_7 зазначив, що у користуванні ОСОБА_2 перебувало два пороми з різними характеристиками. Один з цих поромів належав ОСОБА_2, проте був розрізаний ним на металобрухт, а другий пором був власністю ОСОБА_7 У 2017 році відповідач оформив документи на пором Кислицький і повернув у своє володіння зазначений плавзасіб. Окрім різних параметрів, тобто довжини, ширини та висоти борта, ці два пороми мають різницю у роках побудови. Так, пором Кислицький побудований у 1975 році, а пором ВИЛ 0224 К - у 1992 році. Зважаючи на те, що зазначені плавзасоби є двома різними об'єктами цивільних прав, відповідач просив відхилити апеляційну скаргу ТОВ "Злагода" та залишити ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області без змін (т.1, а.с. 159-168).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявними в матеріалах справи доказами ОСОБА_2 є власником порому 1992 року випуску, довжиною 23,4 м., шириною 8,4 м., висотою борту - 2,2 м., тоді як ТОВ "Злагода" просило заборонити будь-які дії відносно порому 1975 року випуску з іншими характеристиками. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції також звернув увагу на ту обставину, що забезпечення позову ТОВ "Злагода" може істотно зашкодити правам та інтересам невизначеного кола осіб, оскільки пором "Кислицький" є важливим транспортним вузлом, і, згідно з довідкою голови Кислицької сільської ради, використовується місцевими сільгоспвиробниками та мешканцями аби дістатися до острова Кислицький.

Вирішуючи процесуальне питання щодо наявності підстав для забезпечення позову, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 149 УПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз наведеного положення закону свідчить про те, що дія процесуальної норми щодо можливості забезпечення позову спрямована на ефективний захист порушеного права, який був би неможливий без гарантованого виконання рішення суду. Право на вирішеність спору, так само як і виконання судового рішення, є складовими права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, позивач зазначив, що забезпечення позову є необхідним для здійснення ТОВ "Злагода" своєї статутної діяльності, яка вимагає переправлення на острів Кислицький техніки та працівників. Останнє є неможливим без порому, який перебував у користуванні товариства на підставі договору оренди. Вказана вимога фактично стосується заявленого предмету позову. Одночасно позивачем не наведено обґрунтованих підстав вважати, що виконання рішення у справі про витребування порому згодом може бути ускладнено. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про загрозу знищення або зникнення цього майна. Разом з тим, в матеріалах справи містяться копії протоколів допиту свідків - відповідачів у цивільній справі, в яких зафіксований факт відмови останніх давати свідчення з питання, чи є пором Кислицький та ВИЛ 0224 К одним і тим самим плавзасобом (т.1, а.с. 191). Таким чином, з вказаного документу не вбачається визнання певного факту, оскільки свідки відмовилися давати показання у кримінальному провадженні, користуючись конституційним правом. Поряд із цим в обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилається на твердження прокурора у кримінальному провадженні про те, що, не зважаючи на самовільну зміну ідентифікаційного номера і параметрів судна, власником ВИЛ 0224 К є саме він, ОСОБА_2 (т.1, а.с. 6). Обставина тотожності або не тотожності суден відноситься до суті спору, який належить вирішити суду першої інстанції, а тому він не може бути покладений в основу для задоволення поданої заяви про забезпечення позову. Інше свідчило би про висновки суду по суті спору до його вирішення, що суперечить, крім іншого, і частині 10 статті 150 ЦПК, якою заборонено вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Обраний ТОВ "Злагода" спосіб забезпечення позову, що полягає у забороні будь-кому перешкоджати здійсненню ТОВ "Злагода" його підприємницької діяльності не кореспондується з предметом позову, що перебуває на розгляді суду.

Вимога про заборону вчиняти будь-які дії, що перешкоджають підприємницькій діяльності, є абстрактною, такою, що закладена в чинному законодавстві України, а тому за відсутності конкретних пропорційних та релевантних заходів не може бути задоволена саме як спосіб забезпечення позову. Останній має на меті ефективність судового захисту, що полягає у гарантіях виконання рішення, прийнятого за результатом розгляду спору.

Інша вимога заявника, що стосується фактично відібрання плавзасобу, є тотожною предмету спору, що виключає її застосування як способу забезпечення позовних вимог. Протилежне свідчило би про порушення вимог частини 10 статті 150 ЦПК України та прихильність суду до однієї зі сторін.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачем не доведено ризиків ухилення відповідачів від виконання судового рішення в разі задоволення цивільного позову, апеляційний суд змінює та доповнює мотивування ухвали суду першої інстанції, залишаючи в частині висновку по суті поданого клопотання без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2017 року - змінити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

20.12.2018 року м. Одеса