Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 610/2693/15-ц

провадження № 61-21640св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року у складі судді Феленко Ю. А. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»), у якому просив визнати незаконним наказ директора філії «Управління «Укргазтехзв'язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 25 грудня 2013 року № 291 «Щодо оптимізації структури Харківського регіонального центру».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно із цим наказом скорочено його посаду, проте повноваження на внесення змін до штатного розпису ПАТ «Укртрансгаз» має виключно голова правління, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підстав для визнання незаконним наказу філії «Управління «Укргазтехзв'язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 25 грудня 2013 року № 291 немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року.

Подана заява мотивована тим, що в рішенні суду не було зазначено обставин для видання наказів, термінів їх дії, осіб, які видали накази, та їх повноважень. Не з'ясовано обставин видання наказу голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4 від 27 листопада 2013 року № 415 «Про затвердження штатних розписів» та зроблено посилання на наказ в. о. голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_5 від 30 грудня 2013 року № 474, яким внесено зміни до наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 31 жовтня 2013 року № 381 «Про затвердження змін до штатних розписів», що втратив чинність 01 грудня 2013 року, тобто на момент видання наказу від 30 грудня 2013 року № 474 вже не діяв.

У судовому засіданні, яке відбулось 03 червня 2016 року під час розгляду справи № 610/1805/16-ц, відповідач надав пояснення про те, що наказ голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4 від 27 листопада 2013 року № 415 «Про затвердження штатних розписів» був чинним до 01 січня 2015 року. Вперше зміни до цього наказу були внесені наказом голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_6 від 29 серпня 2014 року № 284. Тобто до 29 серпня 2014 року змін до наказу № 415 внесено не було. Таким чином, наказом в. о. голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_5 від 30 грудня 2013 року № 474 не було скасовано наказ від 27 листопада 2013 року № 415.

Але у судовому засіданні апеляційного суду Харківської області, яке відбулось 09 листопада 2016 року під час розгляду справи № 610/3001/16-ц, заявнику було вручено копію письмових заперечень відповідача на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що наказ голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4 від 31 жовтня 2013 року № 381 «Про затвердження змін до штатних розписів» станом на 01 грудня 2013 року втратив чинність у зв'язку із затвердженням нових штатних розписів товариства та філій наказом голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4 від 27 листопада 2013 року № 415 «Про затвердження штатних розписів».

Вважає, що такі обставини не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи, оскільки про терміни дії та зміни до наказів від 31 жовтня 2013 року № 381, від 27 листопада 2013 року № 415 він дізнався із справ № № 610/1805/16-ц, 610/3001/16-ц.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року, заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не входять до предмета доказування у справі, не можуть змінювати суть судового рішення, оскільки у позовній заяві ОСОБА_3 просив визнати незаконним наказ філії «Управління «Укргазтехзв'язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 25 грудня 2013 року № 291 з інших підстав - як такий, що виданий не уповноваженою на те особою. Оскаржуваним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року встановлено, що наказом від 25 грудня 2013 року № 291 штатний розпис управління не затверджувався, зміни до штатного розпису не вносились.

Вказані заявником обставини не є нововиявленими в розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), а тому вони не можуть бути підставою для перегляду у зв'язку з нововиявленними обставинами рішення, що набрало законної сили.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшла касаційна скарга, у якій ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суди неповно дослідили докази у справі та не надали їм відповідної оцінки, не було досліджено оригіналів оскаржуваних наказів. Підставою для зміни штатного розпису ПАТ «Укртрансгаз» є лист за підписом голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» або особи, яка виконує його обов'язки.

У липні 2017 року ПАТ «Укртрансгаз» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просило залишити її без задоволення, а ухвали суду першої та апеляційної інстанцій без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 26 квітня 2018 року справу № 610/2693/15-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) рішення або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) передбачено, що підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пунктах 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами немає.

При цьому суд також правильно виходив із того, що обставини, на які заявник посилається у заяві, не можуть розцінюватися як нововиявлені у розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення). Такі обставини не входять до предмета доказування у справі, не можуть змінювати суть судового рішення. У позовній заяві ОСОБА_3 просив визнати незаконним наказ філії «Управління «Укргазтехзв'язок» ПАТ «Укртансгаз» від 25 грудня 2013 року № 291 з інших підстав - як такий, що виданий не уповноваженою на те особою.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, є правильним.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними агрументам, викладеним у заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, і не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені ухвали відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 та залишення без змін ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель
В. І. Крат

В. П. Курило