ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5798/18

Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/282/18

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

заявник ОСОБА_2,

суб'єкти оскарження: старший державний виконавець

Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів

Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області

Артюх Тетяна Сергіївна, начальник Новозаводського відділу

державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального

управління юстиції в Чернігівській області Ярошенко Андрій Дмитрович

заінтересована особа ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними рішень та бездіяльності державного виконавця, зобов'язання вчинити дії,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 28 вересня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії посадових осіб органу ДВС, в якій, уточнивши в подальшому вимоги скарги, просив: визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. про відкладення проведення виконавчих дій від 06 липня 2018 року (ВП № 52726096); визнати неправомірним рішення начальника Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Ярошенка А.Д. від 10 серпня 2018 року № 37650, згідно з яким було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Новозаводського ВДС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. про відкладення повернення виконавчих дій від 06 липня 2018 року; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. щодо виконання судового рішення при здійсненні виконавчого провадження № 52726096 з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 751/3103/16-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 12 вересня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язана не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язати старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. вжити заходів щодо боржника ОСОБА_5 у зв'язку з невиконанням нею без поважних причин рішення суду, згідно з ч. 2 ст. 63, ч. 1 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження». Також просив за результатами розгляду його скарги постановити окрему ухвалу, якою вказати на недоліки в діяльності посадових осіб Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області.

У мотивування своїх вимог зазначив, що у рамках виконавчого провадження № 52726096 державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. 06 липня 2018 року, на підставі заяви боржника ОСОБА_5 про відкладення виконавчих дій у зв'язку з відпочинком та оздоровленням дитини за межами м. Чернігова, була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій. Вважає, що вказана постанова була винесена з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», що призвело до порушення його права як стягувача на виконання судового рішення від 19 серпня 2016 року в період з 06 по 16 липня 2018 року.

Ухвалою від 27 вересня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з ухвалою суду та посилаючись на порушення норм процесуального права, надання невідповідної оцінки встановленим обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув своєї уваги на недоліки в діяльності державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, які беззаперечно вказували на порушення порядку розгляду заяви боржника та прийняття рішення про відкладення виконавчих дій і неправомірний характер цього процесуального рішення, а саме: позбавлення стягувача права подати заперечення на заяву боржника; невиправдано скорочений термін розгляду заяви боржника; не витребування виконавцем у боржника документального підтвердження в обґрунтування її заяви про відкладення виконавчих дій; винесення постанови за відсутності обґрунтованого прохання боржника та при неіснуванні для нього передбачених законом обставин; порушення виконавцем свого обов'язку своєчасно довести до відома стягувача постанову про відкладення виконавчих дій та надіслати її за належною адресою.

Скаржник вважає помилковим висновок районного суду про наявність повного взаємозв'язку між виконавчим документом та спірною постановою державного виконавця, оскільки жодного виконавчого документу, яким визначено безпосередній спосіб участі стягувача у спілкуванні з дитиною, в матеріалах справи не було і його перебування на виконанні не підтверджено.

Зазначає, що посилання суду на те, що спірна постанова від 06 липня 2018 року винесена в інтересах дитини, також є хибним, оскільки районним судом не було встановлено будь-яких обставин, які б виправдовували необхідність виїзду дитини за межі міста на тривалий час без узгодження цього питання з ним, як з батьком, та принаймні без його відома.

Звертає увагу, що при наданні спірній постанові правової оцінки судом не було враховано положень ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якими підставами для відкладення виконавчих дій можуть бути виключно обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, відсутність наявності яких і була встановлена у судовому засіданні, адже виконавець у своїй постанові не зазначив, які ж саме обставини і чому створюють перешкоди у проведенні виконавчих дій.

Також наполягає на тому, що суд у своєму рішенні безпідставно вказав, що на підтвердження свого клопотання ОСОБА_5 до заяви були долучені квитки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що насправді жодних квитків не прикладалося і виконавцем під час винесення постанови не розглядалося, а копії посадочних документів були надані виконавцем суду першої інстанції лише 26 вересня 2018 року. Наведене свідчить лише про те, що на момент розгляду заяви боржника 06 липня 2018 року виконавець насправді не мав у своєму розпорядженні жодних підтверджуючих документів і приймав спірну постанову, керуючись лише абстрактною заявою боржника та трактуючи норми закону на свій лад.

Апеляційна скарга містить посилання на недотримання судом приписів ч.ч. 1, 2 ст. 262 ЦПК України, у зв'язку з чим проігнорував клопотання скаржника про винесення окремої ухвали щодо дій державного виконавця та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

ОСОБА_2 вказує, що стягуючи з нього на користь боржника ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, суд на свій власний розсуд протрактував приписи ст.ст. 133, 137 та ч.ч. 3-12 ст. 141 ЦПК України. На його переконання, суд не врахував тих обставин, що сторона боржника вчинила дії, спрямовані на порушення строку розгляду скарги, а ним особисто вживались відповідні заходи з досудового врегулювання спору, що не заперечувалось виконавцем. Вважає, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, повинні були покладені на боржника, оскілки спір щодо невиконання судового рішення виник саме в результаті неправомірних дій матері дитини, якими були порушені та проігноровані його батьківські права.

У наданому відзиві державний виконавець Новозаводського ВДВС м. Чернігів Артюх Т.С., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до того, що спірна постанова від 06 липня 2018 року винесена державним виконавцем у повному взаємозв'язку з виконавчим листом № 751/3103/16-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 12 вересня 2016 року на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2016 року, яким було визначено безпосередній спосіб участі стягувача у спілкуванні з дитиною та в інтересах дитини, а також згідно з вимогами ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» і в межах наданих державному виконавцю повноважень.

У наданому відзиві заінтересована особа ОСОБА_5, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Доводи ОСОБА_5 вказують на те, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2016 року її було зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою шляхом встановлення зустрічей батька з дитиною. Суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 13 квітня 2018 року встановив, що вказане судове рішення з її боку виконується, а твердження скаржника про те, що нею не було усунуто перешкоду у вихованні батьком дитини та у спілкуванні з нею у вигляді психологічного бар'єру, що сприяє невиконанню рішення суду, є такими, що не стосуються суті судового рішення.

Вказує, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню обставини щодо відсутності у державного виконавця повноважень та обов'язку витребувати від неї точну адресу місцезнаходження у період відпочинку на час відкладення виконавчих дій строком лише 10 днів.

Вважає, що відсутність у матеріалах справи виконавчого документу, у якому зазначено безпосередній спосіб участі батька у вихованні дитини, не спростовує правильного висновку суду, оскільки такий спосіб визначений саме у резолютивній частині судового рішення, а не у виконавчому листі, тому потреба у залученні його до матеріалів справи відсутні.

Звертає увагу на ту обставину, що додані нею до заяви про відкладення виконавчих дій посадочні квитки не потребують окремої реєстрації, а зазначення у постанові про відкладення виконавчих дій про їх наявність чинним законодавством не передбачена.

Також зазначає, що суд, не зважаючи на закінчення виконавчого провадження у звязку з повним фактичним виконанням рішення суду, що саме по собі виключає можливість і доцільність подальшого здійснення судом судового контролю за виконанням судового рішення у спосіб, передбачений ст. 451 ЦПК України, не закрив провадження у справі або не залишив скаргу ОСОБА_2 без розгляду, розглянув її по суті, що свідчить про безпідставність доводів скаржника про те, що дану обставину суд вважав головним аргументом для відмови у задоволенні скарги. Крім цього стверджує, що обраний заявником спосіб захисту порушеного права не відповідає закону, оскільки на момент звернення зі скаргою до суду строк, на якій відкладено проведення виконавчих дій, сплинув, і сам скаржник вказував на «безповоротність втрати» його права на виконання судового рішення в період з 06 по 16 липня 2018 року.

На переконання ОСОБА_5 питання розподілу судових витрат вирішено районним судом у повній відповідності з процесуальними нормами та з врахуванням наданих письмових доказів.

Начальником Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши заявника, державного виконавця Артюх Т.С., представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуюче наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова винесена державним виконавцем у повному взаємозв'язку з виконавчим документом, яким визначено безпосередній спосіб участі стягувача у спілкуванні з дитиною, та в інтересах останньої, а також згідно з вимогами ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» і в межах наданих державному виконавцю повноважень. Районний суд зазначив, що станом на час розгляду скарги ОСОБА_2 державним виконавцем закінчено виконавче провадження, в рамках якого виносилася спірна постанова, у зв'язку з повним фактичним виконанням судового рішення, що саме по собі виключає можливість і доцільність подальшого здійснення судового контролю за виконанням відповідного судового рішення із зазначеного питання у спосіб, передбачений ст. 451ЦПК України.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу, понесених боржником і які підлягають відшкодуванню, суд врахував характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, фактичний час, витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях та на вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями (ознайомлення з матеріалами справи, юридичні консультації, складання процесуальних документів, правовий аналіз дій сторін, підготовка до участі у судових засіданнях) і з врахуванням положень ч. 4 ст. 137, 141 ЦПК України, визнав за доцільне стягнути зі скаржника на користь ОСОБА_5 2500 грн понесених нею витрат на правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що рішенням від 19 серпня 2016 року Новозаводський районний суд м. Чернігова частково задовольнив позов ОСОБА_2 та зобов'язав ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначив спосіб участі позивача у спілкуванні з малолітньою дитиною шляхом встановлення зустрічей батька з дитиною щотижня у четвер та суботу з 15.00 год до 17.00 год, за умови задовільного стану здоров'я дитини, повідомлення матері дитини про її місце перебування, повернення дитини за місцем проживання матері у визначений час, з дотриманням розкладу навчання, відвідувань гуртків, режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку (а.с. 15-24).

Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін (а.с. 25-32).

На виконання судового рішення 12 вересня 2016 року Новозаводський районний суд м. Чернігова видав виконавчий лист № 2/751/573/16-ц, резолютивна частина якого містила посилання про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33).

На виконання виконавчого листа 25 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігів винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52726096(а.с. 34). Зі змісту постанови вбачається, що боржнику ОСОБА_5 було запропоновано виконати судове рішення протягом 10 робочих днів.

В подальшому, 07 грудня 2017 року зазначене виконавче провадження було прийняте до виконання старшим державним виконавцем Новозаводського ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С., про що винесено постанову про прийняття виконавчого провадження (а.с. 35).

Під час здійснення виконавчого провадження, а саме 06 липня 2018 року на адресу старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігів Артюх Т.С. від боржника ОСОБА_5 надійшла заява, в якій повідомлялось про те, що в період з липня по серпень 2018 року планується відпочинок та оздоровлення дитини за межами м. Чернігова, про що дитина, ОСОБА_6, повідомляла безпосередньо свого батька під час зустрічей (а.с. 111). На підтвердження викладеного нею були додані посадочні квитки на потяг до м. Львів, копії яких містяться у матеріалах цивільної справи (а.с.112-113).

Зі змісту заяви ОСОБА_5 також вбачається, що перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини вона не чинить, зустрічі дитини з батьком відбуваються частіше, ніж передбачено судовим рішенням.

На підставі вказаної заяви 06 липня 2018 року старшим державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Артюх Т.С. була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 16 липня 2018 року у зв'язку з відпочинком та оздоровленням дитини ОСОБА_6 за межами м. Чернігова (а.с. 36).

Не погоджуючись з винесеною постановою про відкладення проведення виконавчих дій від 06 липня 2018 року, ОСОБА_2 23 липня 2018 року звернувся зі скаргою до начальника Новозаводського ВДВС м. Чернігів (а.с. 39-42), доводи якої є аналогічними з доводами апеляційної скарги.

Листом № 37650 від 10 серпня 2018 року начальник Новозаводського ВДВС м. Чернігів Ярошенко А.Д. повідомив ОСОБА_2, що державним виконавцем з дотриманням приписів ст.ст. 18, 24, 32 ЗУ «Про виконавче провадження» здійснювалися заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом (а.с. 43).

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Заперечуючи проти винесених посадовими особами органу ДВС рішень та вважаючи їх неправомірними, ОСОБА_2 стверджував, що оскаржувана постанова від 06 липня 2018 року була винесена з грубим порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», що призвело до порушення його права як стягувача на виконання судового рішення від 19 серпня 2016 року у період з 06 по 16 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 06 липня 2018 року) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

За приписами ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Аналізуючи наведені норми та вивчивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження були правомірними і відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», і такими діями права чи свободи стягувача порушено не було.

Так, матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що ОСОБА_5 звернулась до державного виконавця, яка здійснює контроль за виконанням рішення суду, із заявою, в якій повідомляла про виїзд за межі міста задля відпочинку дитини та надала на підтвердження викладених у заяві обставин квитки на потяг. Використовуючи надані ЗУ «Про виконавче провадження» повноваження, державний виконавець цілком правомірно, на думку колегії суддів, винесла постанову про відкладення проведення виконавчих дій.

Нормами ст. 32 цього закону не встановлено виключного переліку обставин, за яких виконавець може винести постанову про відкладення виконавчих дій, тобто підстави, за яких сторони будуть позбавлені можливості скористатись правами, наданими ЗУ «Про виконавче провадження», у кожному конкретному випадку визначає державний виконавець, виходячи з обставин, які склались в процесі виконання рішення суду. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної постанови, відхиляються, як такі, що суперечать нормам ЗУ «Про виконавче провадження».

Законодавцем визначено також, що постанову про відкладення проведення виконавчих дій державний виконавець може винести не лише за заявою сторони виконавчого провадження, а і з власної ініціативи, а отже доводи ОСОБА_2 про те, що боржник не зверталась із заявою про відкладення проведення виконавчих дій, а тому державний виконавець безпідставно винесла оскаржувану постанову, не є підставою для скасування судового рішення.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець винесла оскаржувану постанову за відсутності підтверджуючих документів, оскільки на вимогу суду першої інстанції державним виконавцем було надано і відповідну заяву ОСОБА_5, і квитки на потяг до м. Львів на ім'я боржника та ОСОБА_6 на період, який охоплює постанова про відкладення виконавчих дій. Відсутність посилань у заяві ОСОБА_5 на ім'я державного виконавця про наявність квитків не свідчить про те, що вказані квитки не існують.

ОСОБА_2 не просив визнати неправомірними дії державного виконавця в ході розгляду та вирішення заяви боржника, а отже посилання на позбавлення його, як стягувача, права подати заперечення на заяву боржника; невиправдано скорочений термін розгляду заяви боржника; не витребування виконавцем у боржника документального підтвердження в обґрунтування її заяви про відкладення виконавчих дій, порушення виконавцем обов'язку своєчасно довести до відома стягувача постанову про відкладення виконавчих дій та надіслати її за належною адресою, не є предметом даного судового розгляду і не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновок суду першої інстанції щодо винесення спірної постанови державним виконавцем у повному взаємозв'язку з виконавчим документом є хибним, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, виконавчим документом визначено саме безпосередній спосіб участі стягувача у спілкуванні з дитиною. Отже за відсутності останньої певний проміжок часу через виїзд до іншого міста, рішення виконуватись не могло, тобто об'єктивно існували обставини, що створили перешкоди у проведенні виконавчих дій.

Апеляційний суд не погоджується також із доводами апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції відносно того, що спірна постанова від 06 липня 2018 року винесена в інтересах дитини. Так, судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, свідчить про необхідність спілкування дитини з батьком із дотриманням певних умов щодо життя дитини, у тому числі, її відпочинку, і було покликано забезпечити якнайкраще саме інтереси дитини. Фактично доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до необґрунтованості дій матері дитини щодо вивезення доньки за межі міста без його, як батька, відома.

Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження.

З огляду на взаємовпов'язаність заявлених ОСОБА_2 вимог, відсутні також підстави для визнання неправомірним рішення начальника Новозаводського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Ярошенка А.Д. від 10 серпня 2018 року, яким було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Артюх Т.С. про відкладення проведення виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується також з проведеним судом першої інстанції розподілом судових витрат з огляду на те, що положення ст. 141 ЦПК України зобов'язують суд здійснювати розподіл таких витрат при вирішенні спору. Так, стягуючи із заявника витрати на правничу допомогу, що понесла ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно врахував характер спірних відносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, що становив близька 4-х годин, наявність в матеріалах справи ордеру, квитанції про сплату коштів, договору про надання правничої допомоги та розрахунок її вартості. При цьому, в ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України в суді першої інстанції не заявляв.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2018 року.

Головуючий Судді: