Номер провадження: 22-ц/785/4826/18
Номер справи місцевого суду: 2-759/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Справа № 2-759/11

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- скаржник (боржник) ОСОБА_4,

- субєкт оскарження Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

- стягувач публічне акціонерне товариство «Банк Перший».

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариство «Банк Перший» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця, за апеляційною скаргою головного державного виконавця Біляївського міського відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського районну суду Одеської області, постановлену у складі судді Буран В.М. 21 березня 2018 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця, яку уточнив у червні місяці та остаточно просить: 1) визнати незаконною бездіяльність Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області стосовно не зняття арешту з майна ОСОБА_4 і не скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року та щодо не скасування постанови про розшук майна у виконавчому провадженні № 39135013 від 25 листопада 2015 року; 2) скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року, винесену державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_6 у виконавчому провадженні №39135013 від 25 листопада 2015 року; 3) скасувати постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135036 від 25 листопада 2015 року, винесену державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 210-211, 240-241, 242).

26 червня 2017 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. (Т.1, а. с. 255, Т. 2, а. с. 8 10).

03 липня 2017 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу (Т.1, а. с. 259 - 263).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2017 року про залишення скарги без задоволення скасовано.

Справу направлено на новий розгляд (Т. 2, а. с. 38 - 42).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету скарги, ПАТ «Банк Перший» (Т. 3, а. с. 3 - 4).

21 березня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області постановлено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державного виконавця задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області відносно зняття арешту з майна ОСОБА_4 і не скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року та щодо не скасування постанови про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135013 від 25 листопада 2015 року.

Скасовано постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року винесену державним виконавцем Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6

Скасовано постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135013 від 25 листопада 2015 року винесену державним виконавцем Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 (Т. 3, а. с. 45 49)

Головний державний виконавець Біляївського міського відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт вказує, що відповідно до останніх змін до Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 Перехідних положень, термін предявлення виконавчих документів складає три роки. Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суд посилається на ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи по судовим рішенням можуть буди предявлені до виконання протягом року.

Сторони у судове засідання не зявились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішенні скарги, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду ухвали, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4 Біляївський районний суд Одеської області виходив з того, що 29.03.2016 року головний державний виконавець Олефір С.В. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувану, відповідно до якої стягувачу - ПАТ «Банк Перший» було повернуто виконавчий лист № 496/1629/13-ц від 26.07.2013 р., виданий Біляївським районним судом на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Перший» грошової суми - 384 258,72 грн.. В матеріалах справи відсутні докази того, що до 29.03.2017 року стягувач пред'явив виконавчий документ до стягнення (Т. 3, а. с. 46 49).

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов без порушень діючого законодавства.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Під час перевірки матеріалів справи та обставин, зазначених апелянтом в апеляційній скарзі, установлено, що головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до якої стягувачу ПАТ «Банк Перший» було повернуто виконавчий лист № 496/1629/13-ц від 26.07.2013 р. виданий Біляївським районним судом на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Перший» грошової суми - 384 258,72 грн..

Згідно з ч. 1 п. 2, ч. 2, 4, 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; Про наявність вищезазначених обставин, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обовязком мотивуванням підстав її винесення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій),

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Оскільки виконавчий документ було повернуто державним виконавцем, наявність постанов про арешт та розшук майна заявника обмежують його права, оскільки на час повернення державний виконавець не може передбачити чи буде нове звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення суду.

Вказане не є перешкодою для прийняття відповідних постанов про розшук та арешт майна боржника у випадку нового предявлення стягувачем виконавчого документа до примусового виконання.

Доводи апелянта про те, що термін предявлення виконавчих документів складає три роки, колегія суддів відхиляє, оскільки законність дій та рішень державного виконавця перевіряється на час їх вчинення.

Таким чином, обставини, на які посилається апелянт, не містять в собі даних які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А.А. Калараш

ОСОБА_3