Ухвала

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/33941/16-ц.

провадження № 61-15430св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна служба України з надзвичайних ситуацій,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду м. Києва в складі суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є., від 28 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з поновленням в займаній посаді.

В обґрунтування позову вказував, що з серпня 1989 року по квітень 2010 року служив у Збройних Силах в системі Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій на різних посадах. Відповідно до наказу № 15 від 18 січня 2011 року його було звільнено з посади директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року по справі № 826/16788/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій з 19 січня 2011 року та зараховано час вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця з 19 січня 2011 року по день поновлення на роботі. Рішення суду про поновлення на роботі набрало чинності 08 червня 2016 року, але відповідачем не виконується, не дивлячись на те, що посада, на якій позивача поновили на роботі, була неодноразово за час розгляду справи вакантною. Таким чином, станом на 01 вересня 2017 року час вимушеного прогулу складає 79 місяців, а сума заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1 444 338 грн 70 коп.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 1 444 338 грн 70 коп., та відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Піхур О. В. від 30 листопада 2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 928 394 грн 61 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню в розмірі 928 394 грн 61 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів, враховуючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2011 року по 01 вересня 2017 року.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу Капелюшної О. Б., діючої в інтересах Державної служби України з надзвичайних ситуацій, задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з поновленням в займаній посаді закрито.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що пред'явлені ОСОБА_1 вимоги безпосередньо стосуються проходження та звільнення з публічної служби, і даний спір є публічно-правовим, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржник не погоджується із постановою суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі у зв'язку із тим, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Адміністративний спір був розглянутий судами адміністративної юрисдикції, які поновили його на роботі. Відповідач не оспорював підсудність даної справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції і зазначав, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У травні 2018 року відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи апеляційним судом встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи і порушений позивачем спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує постанову апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року з підстав порушення правил предметної і суб'єктної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку із поновленням на посаді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П.Штелик