Справа № 524/5903/18
Провадження № 2/524/2167/18
10.12.2018 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі договору куплі-продажу від 22.12.2004 року на праві спільної приватної власності в рівних частках їм належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.
Просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, оскільки відповідач не проживає в житловому приміщенні, квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, місцезнаходження його невідомо.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про день, час, місце слухання справи був належним чином повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомляв, відзив на позовну заяву не подавав.
Вислухавши пояснення позивачів, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору куплі-продажу від 22.12.2004 року на праві спільної приватної власності в рівних частках їм належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, але з фактично не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, що підтверджується показами свідків сусідів за місцем проживання та представниками обслуговуючої організації ТОВ «Житлорембудсервіс».
Відповідно до акту від 04.07.2018 року, складеного ТОВ «Житлорембудсервіс» та засвідченого підписами, встановлено, що ОСОБА_4, дійсно не проживає з квітня 2016 року по теперішній час за адресою: м.Кременчук, Квартал 304, б. 17а, кв. 20.
В судовому засідання свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт непроживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2.
Позивачі зазначають, що комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Відповідач не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, що є обтяжливим для позивачів.
Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України).
Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі № 20, що знаходиться в будинку 17А по Кварталу 304в м. Кременчуці, понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України; ст.ст. 317, 329, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №20 в будинку № 17А по Кварталу 304 в м. Кременчуці.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.С. Предоляк