Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 756/13419/15-ц

провадження № 61-11252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року у складі судді Тітова М. Ю. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з червня 2005 року до жовтня 2010 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого придбали автомобіль марки Hundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 148 600,00 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_5 визнано право власності на вказаний транспортний засіб, а на її користь стягнуто 61 500 грн грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Посилаючись на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, відповідач рішення суду не виконав та не виплатив їй грошову компенсацію, ОСОБА_4 посилаючись на вимоги частини другої статті 625 ЦК України та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_5 суму інфляційних втрат в розмірі 58 301,84 грн та 6 073,90 грн три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 у травні 2015 року звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми коштів.

На обґрунтування позову зазначав, що заявлені ОСОБА_4 вимоги про стягнення з нього додаткової суми компенсації, свідчать про збільшення вартості майна, що було набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, й відповідно сукупна вартість автомобіля марки Hundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 збільшена на 99 873,70 грн, а його частка у грошовому виразі становить 49 936,85 грн, яку просить стягнути на свою користь.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема сімейних правовідносин. Підстави для стягнення грошових коштів, як збільшеної частки вартості автомобіля відсутні, оскільки така вартість була визначена судом при здійсненні поділу спільного майна подружжя.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судового рішення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» й до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржувалося.

26 лютого 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині первісних позовних вимог скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням компенсації частки права власності в рухомому майні, а невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному суду відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки Hundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 148 600,00 грн, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості її частки у вказаному майні в розмірі 61 500,00 грн.

29 листопада 2013 року на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2/756/9/13 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 61 500,00 грн, який пред'явлено на виконання до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві.

29 серпня 2017 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві виконавчий лист № 2/756/9/13 повернуто стягувачеві ОСОБА_4 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

На час вирішення даної справи рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року ОСОБА_5 не виконано.

Предметом первісного позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК Українитрьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, завданих позивачу внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання з відшкодування вартості належної позивачу частки права власності у майні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п'ятою статті 11 ЦК Українипередбачається виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов'язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені вище вимоги закону уваги не звернули; не врахували, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК Українита не застосувавши зазначені положення закону дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При новому розгляді судами попередніх інстанцій має бути врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 13 червня 2018 року справа № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК Українита постановлені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик