Справа № 461/6150/17 Головуючий у 1 інстанції: Гордецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/960/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобомцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1-7), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.55-59), просив стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області 172800 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним звільненням з органів внутрішніх справ, незаконність якого підтверджено постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №813/1028/15.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з матеріалів вказаної вище адміністративної справи встановлено, що відповідач тричі незаконно звільнив його з роботи, чим позбавив гарантованого Конституцією України права на працю, а його сім'ю - засобів на належне матеріальне забезпечення, завдавши йому душевних страждань, що негативно відобразилось на стані його здоров'я.

Крім того, зазначав, що незаконними наказами про звільнення відповідач принизив його честь, гідність та ділову репутацію, що завдало йому труднощів у подальшому працевлаштуванні, а рішення суду про стягнення з відповідача коштів за вимушений прогул до цього часу залишається невиконаним.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2018 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до ст.56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, які суд повинен був застосувати до спірних правовідносин, він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок неправомірних дій та рішень відповідача щодо звільнення його з роботи. Апелянт вважає, що ним було надано достатньо доказів, яким суд не дав належної правової оцінки.

В судове засідання учасники справи не з'явились, їх явку до суду не було визнано обов'язковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень, які вони отримали (а.с.161-165), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.12.2018 року, є дата складення повного судового рішення - 26.12.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48о/с «По особовому складу» (а.с.31) майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області відповідно до п.10 ч.2 ст.3 Закону України від 16.09.2014 року «Про очищення влади» та п.п. 62а, 66 Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.0.1991 року (із змінами та доповненнями), за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

На підставі цього наказу, Головним управлінням МВС України у Львівській області було видано наказ №37о/с від 26.01.2015 року про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади (а.с.32).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (а.с.34-42) вказані вище накази в частині звільнення позивача визнано протиправними та скасовано, поновлено позивача на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27.01.2015 року, стягнуто з Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66431 грн. 79 коп.

На виконання цього судового рішення, Головою ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області було видано наказ №1013 о/с від 06.02.2017 року про поновлення позивача на займаній посаді (а.с.43).

Наказом ГУ МВС України у Львівській області №1014 о/с від 06.02.2017 року (а.с.44) позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Враховуючи те, що в адміністративній справі про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі позивач не звертався до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди, а наведені ним обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в даній справі, не можуть бути підставою для застосування положень ст.ст.1167, 1173 ЦК України, оскільки спірні правовідносини стосуються питань проходження позивачем публічної служби в органах внутрішніх справ і регулюються спеціальним законодавством, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог про відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення позовних вимог позивача, а тому його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.