Справа № 404/5874/18
Номер провадження 2/404/3153/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря- Вітохіної Н.А.,

учасники справи:

позивач- Чижевська С.С.,

відповідач- не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/2 фактично понесених витрат, що становить 31 052,15 грн. та стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/2 передбачуваних витрат, що становить 2 160 ,00 грн.; судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача.

На обгрунтування заявлених вимог зазначає, що між нею та відповідачем 02 жовтня 2004 року був укладений шлюб, від якого у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2014 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 31.03.2014 року з відповідача присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 з усіх видів його доходів до досягнення донькою повноліття. На даний час відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, має заборгованість по аліментам, не бере участі і у додаткових витратах на дитину, що стало приводом для звернення до суду.

Їх донька, ОСОБА_3, має певні особливі обставини, які зумовлюють необхідність здійснення додаткових витрат, по-перше, у 2013 році ОСОБА_3 був поставлений діагноз - скаліотична осанка. За приписом лікаря, для попередження погіршення здоров'я у майбутньому, нею були придбані наступні товари: диван з ортопедичним матрацом, спеціальний одяг та спеціальне взуття на загальну суму 17 790 ,00 грн. Крім того, лікарем рекомендовано в лікувальних та профілактичних цілях заняття плаванням та відвідування літніх таборів під час канікул. Сума витрат на заняття плаванням підтверджена чеками і становить 3996,00 грн. Оскільки , заняття плаванням несуть додатковий ризик у вигляді ОРВІ, то вважає, що 1/2 цих витрат на лікування також підлягає відшкодуванню. По-друге, Анастасія має здібності до малювання, зайняла 2 місце у міському конкурсі малюнків «Я хочу жити в якісному світі», та склала іспити 04.06.2018 року з малювання у дитячу художню школу ім. О.О. Осмьоркіна. Навчання почнеться з вересня- 2018 року та коштуватиме близько 120 гривень на місяць. Дитина навчатиметься в художній школі 4 роки. Тому приблизні передбачувані витрати на навчання становлять 4 320,00 грн. У вартість навчання не входить вартість додаткових матеріалів для малювання, передбачити які на даний момент неможливо. Крім того, для розвитку творчості дитини, для її соціалізації вона здійснила додаткові витрати, які забезпечили ОСОБА_3 відвідування зоопарку, новорічних ялинок, театру, футболу, святкування днів народжень, екскурсія до Уманського дендропарку тощо. Шкільне приладдя та мобільний зв'язок також, на її думку, є необхідним , оскільки забезпечує якісний навчальний процес та безпеку дитини. Вартість всього вище перерахованого складає 28 399,62 грн. Загальна сума витрат, здійснених нею за період з червня 2015 року по липень 2018 року становить 62 104,29 грн. Так, їх неповнолітня донька проживає із нею, більшість витрат, які здійснює, неможливо підтвердити документально, тому вищевказані витрати є лише невеликою частиною. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах повинні обоє батьків незалежно від того з ким проживає дитина. Натомість, відповідач жодним чином не приймає участі у витратах на дитину, має значну заборгованість по аліментах, що вказує на те, що навіть основних і елементарних витрат він не розділяє. Вважає за можливе розподілити додаткові витрати на утримання і неповнолітньої дитини між ними порівну.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судове засідання, з викликом сторін / а.с. 49/.

Відповідач 28.09.2018 року надав відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги визнав частково на суму - 2 601,45 грн. Вважає, що позивачем понесені додаткові витрати на їх спільну доньку в сумі 5 202,90 грн. Зазначає, що належно виконує свої зобов'язання щодо матеріального утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, оскільки сплачує аліменти на її утримання та не має заборгованості по їх оплаті. Крім того, за власним бажанням, несе додаткові витрати на утримання їх доньки, понад розмір аліментів. Наприклад, як надання додаткових коштів на купівлю одягу та взуття, купівлю ноутбуку, надання «кишенькових» коштів доньці (при зустрічах) та інше. На жаль, на теперішній час, не має можливості підтвердити це відповідними доказами, оскільки не мав наміру доводити свої витрати в судовому порядку. Повідомляє, що із задоволенням брав та намагається брати участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею, однак, позивач чинить різного роду перешкоду в цьому, та, фактично, забороняє йому та його доньці, спілкуватися.

Разом з цим, не має можливості нести додаткові витрати на утримання їх спільної доньки в тому розмірі, про який зазначає позивач. Наразі, на його утриманні перебуває ще дві особи: малолітній син та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Його дохід, у вигляді заробітної платні в мінімальному розмірі, не дає йому можливості нести такі значні додаткові витрати. Проте, в разі, реального існування, або настання, особливих обставин в житті їх спільної доньки, та при наявності відповідного підтвердження, буде знаходити можливість нести додаткові, витрати (в межах його доходів).

Копії квитанцій, які позивач додала до позовної заяви, не свідчать про те, що зазначені витрати були здійснені саме нею. Більш того , копії квитанцій не свідчать про те, що витрати стосувались саме потреб їх спільної доньки. Так, позивачем надано копії чеків на придбання лікарських препаратів на загальну суму 3 159, 55 грн., однак, на підтвердження обґрунтованості таких витрат не надано лікарського призначення на вживання саме таких ліків їх донькою. Крім того, позивачем надано копії квитанції про оплату відпочинку в літньому таборі «Райський куточок» на суму 16 681,82 грн., однак не надано доказів того, що літній відпочинок в даному таборі пов'язаний з розвитком здібностей дитини або лікуванням чи фізичною реабілітацією їх доньки, що є підставою для відмови в їх стягненні.

Крім того, відсутні докази того, що путівки придбавались позивачем саме для відпочинку їх спільної доньки. Більше того, в зазначену суму позивач включила і свій відпочинок в даному таборі ( квит. №616 від 06.08.16 року), і свій проїзд на відпочинок та проїзд назад (проїзний білет від 05.08.2016 року, 27.08.2016 року, 07.08.17 року, 28.08.17 року), та ще і проїзд третьої дорослої особи (проїзний білет від 26.08.17 року), загалом на суму 1688,89 грн.

Крім цього, позивачем надано копію розрахункової квитанції №014483 на суму 5670 грн, яка ніби-то підтверджує факт придбання дивану для їх спільної доньки. Однак, дана квитанція не містить доказу, що вказану суму оплатила саме позивачка. На його думку у позивачки не було необхідності в придбанні дитячого ліжка, оскільки зазначене майно (щойно придбане), залишилось після поділу майна подружжя у її розпорядженні. Крім того, довідка від лікаря ОСОБА_4 від 21.05.2018 року не містить рекомендації щодо необхідності придбання для ОСОБА_5 спеціального (ортопедичного) ліжка.

Що стосується витрат на плавання, які позивач оцінила в 3996,00 грн., та витрат на канцелярські товари, які вона оцінила в 1206,09 грн., то не заперечує щодо участі у цих витратах. Щодо витрат за навчання в дитячій художній школі, повідомляє, що не заперечує в участі у цих витратах, однак зможе їх нести щомісячно, по фактично понесеним, починаючи з вересня 2018 року. В розрахунок понесених витрат, поряд з іншим, позивач включила витрати на так звану соціалізацію ( відвідування зоопарку, новорічних ялинок, театру, святкування днів народжень, поповнення мобільного зв'язку тощо), які мають здійснюватись за рахунок аліментів, а не за рахунок додаткових витрат на особливі потреби. Так, як і витрати на харчування дитини (при цьому без доказу сплати зазначених сум), витрат на придбання одягу та взуття, подорожей, витрати шкільних фондів (без доказів оплати та які не є обов'язками для сплати), ремонт одягу, прикраси, різного роду святкування, заправка автомобіля та витрати на паркування автомобіля, подарунки школі (без доказів оплати), витрати на проїзд та відвідування екскурсій, в тому числі дорослими) тощо, також не є витратами, які викликані особливими обставинами, тому, вважає, що не підлягають стягненню. Частина цих витрат взагалі не відноситься до витрат пов'язаних з утриманням дитини: як-то заправка автомобіля, витрати на паркування автомобіля, витрати на проїзд та відвідування екскурсій дорослими, купівля куртки 58 розміру (товарний чек від 21.12.2016 року), гольф розмір S/М (товарний чек від 02.12.2016 року) тощо. Його ж дохід на тепер складається із заробітної плати в розмірі 3725,00 грн. , з яких 972,00 грн., що складає 26% від його доходу та сплачує на утримання ОСОБА_3. Внаслідок цього на утримання ще трьох осіб залишається 74%, що становить по 24% на кожного, а саме по 917 грн. на кожного, що фактично є меншим ніж: 50% прожиткового мінімуму на особу, в тому числі малолітню.

10.12.2018 року позивачка подала відповідь на відзив відповідача. В судовому засіданні вимоги підтримала, просила задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві, та відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково на суму 2 601,45 грн.

Заслухавши виступ позивача, ознайомившись з відзивом відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони із жовтня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2014 року розірвано.

Від шлюбу у сторін народилась ОСОБА_3, 05.01.2007 року, яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2014 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходів/, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення із 27.02.2014 року і до виповнення донькою повноліття, тобто до 05.01.2025 року (а.с.8-9). На підставі зазначеного рішення 03.04.2014 року видано виконавчий лист, який предявлено до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.12.2017 року по 15.11.2018 року , виданого старшим державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_6, станом на 01.12.2017 року заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №404/1850/14-ц, який виданий 03.04.2014 року, по сплаті аліментів становить 3 803,90 грн. Заборгованість по сплаті аліментів нараховано згідно звітів по відрахуванню із заробітної плати боржника ОСОБА_2 бухгалтерією ТОВ ВКФ ТСН ЛТД та середньомісячній заробітній платі по м. Кропивницький (грудень 2017 року) у період з 01.12.2017 по 15.11.2018 року. Станом на 15.11.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить -1 135,68 грн.

Як вбачається із довідки №210 від 06 листопада 2018 року, виданої директором Комунального закладу Навчально-виховне обєднання №25 Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, природничо-математичний ліцей, центр позашкільного виховання Ліра Кіровоградської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_7 та класним керівником ОСОБА_8, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1 класу навчається у закладі та виявила себе, як вихована та організована учениця. Вихованням, навчанням, матеріальним утриманням доньки опікується мама, ОСОБА_1. Батько ОСОБА_2, жодного разу школу не відвідував, не цікавився навчанням та вихованням дитини, участі у матеріальному забезпеченні дитини не брав .

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що вона несе додаткові витрати, зокрема на лікування, розвиток художніх здібностей, матеріальне забезпечення та соціальний розвиток доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, загалом понесла витрати на суму 62 104,29 грн., тому їх половину просить стягнути з відповідача.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами першою- третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

СК України виходить із принципу рівності прав й обовязків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобовязані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Окрім того, п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов.

Так, позивачем надано довідку від 22 травня 2018 року, з якої вбачається, що її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на обліку КЗ ЦПМСД №1 АЗПСМ №8 за адресою вул. Колгоспна, 71. З 2013 року стоїть на обліку у хірурга з д-зом: Правостороння сколіотична осанка. Виконувала рекомендації хірурга- лікувальна гімнастика, заняття плаванням. Рекомендовано оздоровлення в дитячому таборі в літній період ( а.с. 45). Суд дослідив надані позивачем чеки, квитанції, видаткові накладні щодо витрат для лікування неповнолітньої, які підтверджують виконання рекомендацій лікаря щодо поставленого діагнозу, а відтак вважає, що позивач у період з червня 2015 року по липень 2018 року понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані із заняттям плавання в розмірі 3 763 ,00 грн. (оплата тренувань з плавання в розмірі 3 205,00 грн., придбання окулярів для плавання в розмірі 155 грн., придбання купальника для плавання в розмірі 403 грн.), оздоровленням в літній період в розмірі 15 415,10 грн. (придбання квитків- 133,97 грн.+108,61 грн.+ 72,94 грн.+ 58,70 грн.+117,19 грн.+ 140,25 грн.+ 133,97 грн.+149,47 грн., оплата дитячої путівки 7 000,00 грн.+ 7 500,00 грн.).

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що проживання з 06.08.2016 року по 08.08.2016 року (квитанція ПП АББА №616 від 06.08.2016 року) було необхідне, в звязку з наявними хворобами неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім цього, суд не приймає до уваги надані квитанції щодо придбання лікарських препаратів, медичних оглядів, оскільки останні не обґрунтовані призначенням лікаря.

Разом з цим, позивач у додаткові витрати включила не лише кошти, які витрачені нею на лікування дитини, в зв`язку з правосторонньою сколіотичною осанкою, а і витрати на матеріальне забезпечення та її соціалізацію, це відвідування стоматолога, проїзд на тренування з плавання, придбання одягу, взуття, прикрас, постільної білизни, дивану, шкільне харчування, оплата фондів в школі, проїзд по м. Києву, відвідування зоопарку, парку, музею, театру, футболу, новорічної ялинки, святкування дня народження, поповнення мобільного телефону, подарунки школі, подарунок до дня св. Миколая, канцелярські товари, і інше, які відносяться до повсякденних витрат.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що такі витрати не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України та не можуть бути стягнуті з відповідача, а повинні покриватися за рахунок стягуваних з нього аліментів.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває ще дві особи: малолітній син ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_10, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, оскільки вказані обставини не можуть слугувати підставою для звільнення його від обовязку нести додаткові витрати на утримання своєї також доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір'ю.

Враховуючи, що відповідач є працездатним, офіційно працює, не є інвалідом, а відтак зобов'язаний брати участь у таких витратах, тому з останнього підлягають стягненню додаткові витрати на дитину, що викликані її лікуванням. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки витрати які понесла позивач зумовлені негативними фактами, що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на суму - 19 178,10 грн.: 2 = 9 589,05 грн., одноразово

Що стосується вимог про стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/2 передбачуваних витрат, що становить 2 160 ,00 грн., то в цій частині, суд вважає вимоги не підлягають задоволенню.

Як вбачається із довідки від 05 листопада 2018 року, виданої директором Художньої школи імені ОСОБА_11 міста Кропивницького відділу культури і туризму Міської ради міста Кропивницького ОСОБА_12 та класним керівником ОСОБА_13, ОСОБА_3, дійсно навчається у Художній школі імені ОСОБА_11 міста Кропивницького у 1-Б класі. Термін навчання у школі становить чотири роки. За бажанням учнів, після закінчення школи можливе навчання у п'ятому профорієнтаційному класі. Учениця ОСОБА_3 приходить на заняття завжди охайна, добре підготовлена до уроків, має все необхідне навчальне приладдя. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню доньки- відвідує батьківські збори, регулярно контролює її успішність. Своєчасно вносить батьківську плату за навчання дитини, яка становить 120,00грн. за місяць.

Так, позивачкою не надано точного розрахунку передбачуваних витрат, а наведено лише приблизний їх розмір. Разом з цим, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки навчання у вказаній Художній школі є додатковою освітньою послугою, яка передбачає право навчального закладу відрахувати учня за неуспішне навчання, невиконання робіт, передбачених навчальним планом, несвоєчасне виконання домашніх завдань та невідвідування контрольних занять. З огляду на викладене, витрати на оплату навчання в Художній школі можуть бути відшкодовані лише по факту їх понесення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 9 589, 05 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки в сумі 203,50 грн. (9 589, 05 грн. х 100% : 33 212,15 грн. х 704,80 грн.).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі- 9 589, 05 грн., одноразово.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 203,50 грн.

У задоволенні решти вимог-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 А, м. Кропивницький, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 14.12.2018 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда